V koncentračních táborech
se respekt pokládá za samozřejmý.
Tady to bude probíhat stejně.
Budete kopat tunel.
Dokud vám nebudou krvácet ruce!
V noci můžete naříkat bolestí,
ve svých peleších, ale pak...
Budete dál kopat!
Na svém úkolu se budete střídat bez odpočinku,
jinak vás čeká grandiózní trest.
Jako vašeho vůdce.
Muž, který, pokud znovu zradí, zabije.
Jestli zase zatouží po svobodě, zabije.
Jestli se bude hodně potit,
zabije.
Muž s výbušnou povahou.
Teď jim budeš nahánět strach, Arturo,
i když všichni víme, že ty jsi byl vždycky bomba.
Protože jsi jako nakažený morem, zůstaneš tady bokem.
Helsinky a všichni ostatní do tunelu!
No tak, dělejte!
Honem, rychle!
Tik-tak, tik-tak, tik-tak.
Bum.
Seismografy zaznamenaly neobvyklou aktivitu v podzemí tiskárny.
Vypadá to, že únosci zvýšili tempo kopání tunelu.
Co nevidět ho prorazí.
ÚTERÝ 14:41 h
Kolik jim zbývá?
103 HODIN PO PŘEPADENÍ
- Podle georadaru 2 metry, 2,5... - A kde ho chtějí prorazit?
Myslíme si, že tady,
ve sběrném kanálu asi 15 metrů za budovou.
Pozor všichni, chci mít všechny v pohotovosti!
Upozorněte podzemní jednotku, ať jsou připravení.
A chci mít okamžitě 20 mužů, který ten kanál budou hlídat.
Víš, co dělají pachatelé, když je přivedou na místo činu?
Neustále mluví.
O počasí, o politice,
dělají vtipy...
To jsou nervy.
Protože nesnesou ticho.
Ale ty...
Ty neříkáš nic.
O čem chceš, abych mluvil, Raquel?
Kdo jsi?
Sergio Marquina.
Sergio?
Salva?
Profesor?
Osoba, která udržovala v šachu
celou policii, CNI
a zvláštní jednotky?
Muž, s kterým jsem mluvila
pět dní po telefonu.
Kterému jsem vykládala, jaké mám na sobě oblečení
a dokonce o tom, jakou barvu mají moje orgasmy.
Který z nich seš?
Proč nejsou tvoje otisky ve Státní databázi občanských průkazů?
Přestal jsem si ho prodlužovat dřív, než se začaly digitalizovat.
Kdy?
Před více než 20 lety.
To nám otevírá svět možností, že?
Protože nikdo neoznámí zmizení člověka, který jednoduše
neexistuje.
Ani se nebudu muset namáhat, abych pořádně spálila tvoje tělo.
To chceš?
Zabít mě a spálit mě?
Ano.
Garantuju ti, že ano.
Podívej,
možná, jako inspektorka, bych to neměla říkat člověku,
který zorganizoval přepadení s rukojmími ve Státní tiskárně peněz a cenin,
ale jako žena...
Jako žena, která strávila roky tím, že měla ze všeho strach,
ze všeho,
a která uvěřila někomu,
někomu, kdo věděl,
že je křehká a zranitelná,
kdo ji podváděl od samotnýho začátku,
od zkurvenýho začátku.
Nemyslím si, že je to tak praštěný, nemyslíš?
Mohls... Mohl ses se mnou sblížit,
tahat ze mě informace,
dát mi podělanou štěnici, dát mi podělanou štěnici, sakra!
Ale ne, ne, kdepak.
Včera jsme společně snili.
Kurva.
Mluvili jsme o budoucnosti, o budoucnosti.
Kdo sakra seš? Kdo seš, podělanej psychouš?
Všechno jsem naplánoval, Raquel.
Všechno, všechno jsem měl...
Je mi to líto, všechno jsem měl naplánované a...
Kromě toho, co stalo mezi námi.
- Nevím, porušil jsem svoje vlastní pravidlo. - Co?
- Tuto proměnnou jsem nevzal v úvahu. - Co to žvaníš, jakou proměnnou?
Že se do tebe zamiluju.
Vážně si myslíš, že ti dovolím pokračovat v tom zatraceným svinstvu?
Hajzle jeden!
Že budu stát se založenýma rukama, zatímco mi budeš dál lhát do očí,
- jako kdybych byla 15letá holka? - Nelžu ti, Raquel.
Zamiloval jsem se do tebe.
Zopakuj mi to, zopakuj mi to.
Troufni si mi to říct znovu, řekni mi to.
Raquel, zamiloval jsem se do tebe.
Je mi to moc líto.
Dobře.
Překlad: Mejsy Korekce: Yusek
LA CASA DE PAPEL 2. sezóna - 6. díl
Berlíne, chci s tebou mluvit.
Jistě, jsem zase šéf.
Potřebuju stravu od svých štěňátek.
Co ti přesně řekl Profesor o Tokio?
Řekl mi, že se ji pokusí osvobodit.
A jak ji sakra osvobodí on sám?
Río...
On ji osvobozovat nebude.
Kdo?
Čtyři Srbové, kteří kopali tunel před pěti lety.
Jsou žolíkem pro případ extrémních komplikací.
- Kdy? - Nevím.
Chybí ti, že?
Ti, co zůstanou, jsou vždycky víc v prdeli.
Ona, naopak...
rozšíří svoje zkušenosti,
prohloubí svoje pocity.
Bude se bavit.
Přistoupil bys na dohodu s policií?
Určitě.
Co by se stalo, kdybychom se odtud dostali?
Byli bychom dál spolu?
- Mluvíš o zradě svých přátel. - Mých přátel se jmény měst?
Tokio, Berlín, Moskva, Denver.
Mě mí přátelé se jmény měst připadají super.
A něco ti řeknu:
snaž se schovat, jestli tu dohodu přijmeš,
protože jestli tě zahlídnu, vpálím ti kulku do hlavy.
Ženy vždycky otočí list dřív.
Pro jistotu bys měl být připravený.
Tokio je impulzivní,
ale vrátí se.
A nakonec budeme spolu.
Vím to.
Jistě.
Určitě ano.
Vždycky jsem si myslel to samé.
Jestli nás zradíš a odejdeš,
a budeš mi potřebovat zavolat, až budeš litovat...
Protože, a to mi věř,
litovat budeš.
Můžeš mi zavolat na Alisonin mobil, budu ho mít zapnutý.
Bude nás odposlouchávat policie, ale to už bude jedno, ne?
Suárezi, zapnul se telefon Alison Parkerové.
- Zkus ho hacknout. - Kamera je zalepená, pane.
Nevolají, ani nic neposílají.
- Co to kurva je? - Já se na to vyseru.
Tedy eskorta 727, přepadli nás.
Tady centrála, nerozumíme. Prosím, opakujte to.
- Mají rušičky. - Kurva, já se na to vyseru!
Můj anděl strážný mě neopustil
a já jsem se cítila jako v domě hrůzy.
- Je to bomba, sakra! - Co se to tam vepředu kurva děje?
Přilepili na nás výbušninu!
V tmavém tunelu, ve kterém nevíš, odkud na tebe něco vybafne.
- Jsme v hajzlu! - Drž hubu, kurva!
Ale je to zábava.
Co je? Co se kurva děje?
- Zabijou nás, do hajzlu! - Drž hubu, kurva!
- Jsme v hajzlu, Pérezi! - Sklapni, sakra, musím přemýšlet!
K zemi!
Dávej bacha.
Dobře, dobře, ne, ne.
Odhoďte zbraně nebo ji sejmu.
Jestli ty zastřelíš holku, ty zemřeš.
Jestli ty zastřelíš mě, ty zemřeš.
Jestli ty holku pustíš, ty žiješ.
Kéž by všechna rozhodnutí na tomto světě byla tak snadná, že?
Río.
Tam dole jsem si všiml, že nesouhlasíš s tím, co dělá Helsinky.
Ty nejsi jako oni.
Jsi správnej kluk.
Mám taky stejně starého syna. Toho nejstaršího.
Ten nejstarší je taky správnej kluk.
Pomoz mi, prosím.
Chci vidět svého syna.
Našel jsem tenhle krám na dělání pasů.
- Ne, ne. - Mónico, Mónico.
Poslouchej mě.
Můžeš dělat, co chceš,
ale co když změníš názor?
Myslel jsem, že ti jeden novej docela bodne. Navíc tohle...
Tohle je pravý, je to kvalitní zboží.
- Já vím, pracuju tady. - Nic za to nedáš, uděláme ho.
Jestli ho potom nebudeš chtít, zahodíš ho, spálíš ho
nebo si ho vezmeš na památku, cokoliv.
Jsou to dvě minuty.
- Uděláme ho. - Tak jo, dobře.
- Zapojils to? - Jo.
Dobře.
Jaké... si dám jméno?
- Ágata. - Ágata?
- Co je? - To je jako jméno pro pornoherečku.
Ágata je jméno pro fantastickou holku.
Kdybys byla škaredá, řekl bych ti, aby sis dala...
- Nevím, Felisa nebo Mari Cruz... - María, María Fernándezová.
María Fernándezová? To není jméno, tomu nikdo neuvěří.
Dej na mě, takovejm věcem rozumím.
- Něco nenápadnějšího. - Ágata zní draze,
má úroveň. Napiš Ágata.
- Tady máte. - Díky.
Napiš... narozená v Madridu.
A rok jakej chceš.
- Děláme pas. - Aha.
Kdyby nakonec utekla nebo...
Nebo se přidala k nám.
Kdo si myslíš, že ti ukradl zbraň?
Pojď ven.
Suárezi.
Pane, volám vám od národního soudu.
Konvoj, který převážel Silene Oliveirovou,
tady měl být před 15 minutami,
ještě nedorazil, nemáme žádné zprávy.
Průběžně mě informujte.
Gómezi, potřebuji dvě jednotky, které prověří trasu Silene Oliveirové k soudu.
Ještě nedorazila a musím vědět, co se děje.
Rozumím.
Obleč si to.
Jediný kontakt: Profesor.
On říct, co dělat.
Nikdy v životě jsem se necítila tak svobodná.
Ale tentokrát Profesorův plán neměl vyjít.
Vím, že jsem možná byl ve stresu.
Že jsem se spletl,
ale prosím,
tohle si nezasloužím.
Prosím...
prosím tě,
jestli ti zůstala nějaká důstojnost... Prosím.
Nemůžu dýchat.
Nemůžu dýchat, pomoz mi.
Pomoz mi, prosím.
Jdeme dovnitř.
Vezmeme si jídlo a posadíme se.
Každý na metr od dalšího. No tak, dělejte, dělejte.
Přesně tak, to je ono, zvesela.
Helsinky, pozdrav Arturita. Arturito.
Je tu něco, co nemá vůbec žádnou logiku.
Předtím mi řekli, že i když se jen trochu zpotím,
vyletím do vzduchu. A přesto, drží mě tady,
zavřeného v tomhle nesnesitelném ďábelském vedru, v tomhle vedru...
Nejlepší bude, když se uklidníte a budete potichu.
- Nedává to žádný smysl. - Co?
Co? Ta bomba nedává žádný smysl.
Myslíš, že by riskovali, že zakopnu
nebo se budu potit, aby celý jejich plán vyletěl do vzduchu? Ne.
Ne, to by bylo naprosto šílené, ti lidé takhle nefungují.
Buďte zticha.
Snaží se nás psychicky terorizovat, nedochází vám to?
Snaží se nám nahnat strach, není to skutečné, blufují.
To vůbec netuším, ale nechci to vědět.
- Takže zmlkněte. - Sundám si to, už jsem se rozhodl.
Sundám si to, už nemůžu dál.
Sundám si to. O nic nejde. Nechápete, že kdybych měl explodovat,
- nebyli byste... - Uklidni se a sedni si.
Kdo kurva seš, ty fakane, abys mi říkala, co mám dělat?
Je to tvoje vina, že nás tady zavřeli.
- Moje vina? - Ano, tvoje vina.
Vy jste ředitel tohohle místa a proklouzlo vám sem osm pošuků,
jako by jim to tu patřilo.
Existuje ve světě nějaká továrna na peníze, kterou přepadli?
Jenom tahle, že?
Blahopřeji, protože jste se zapsal do dějin.
Teď nás, prosím, nevyhoďte všechny do vzduchu.
A posaďte se.
Sedni si.
Centrálo, slyšíte mě? Dodávka byla přepadena.
- Po Silene Oliveirové není ani stopa. - Rozumím. Čekejte na instrukce.
Pozor, máme ženu na útěku, aktivujeme Operaci Klec.
Nebyl tam.
Jestli všechno zorganizoval, jestli mě nařídil zachránit,
jak bylo možné, že tam nebyl?
To říjnové odpoledne spustil můj útěk Operaci Klec.
Možná vám to po teroristických útocích zní povědomě.
Spočívá v tom, že policie uzavře naráz
všechny výjezdy z města, všechno kolabuje
a ty zůstaneš chycený v pasti, můžeš se jenom schovat.
Můj problém byl, že moje skrýš byl hangár
a ten kdo mi měl otevřít, byl Profesor.
A je pravda, že jsem nikdy neuměla moc čekat.
Co je to?
Jediná pravda, kterou o tobě vím je, že jsi profesionální lhář.
A říkej si o mě, že jsem paranoidní, ale už mi nikdy lhát nebudeš,
za to ti ručím.
Copak si myslíš, že to nevím, že jsem debil?
Jasně, že mi tu pistoli ukradla ona, ale litovala toho.
Kdyby toho nakonec nelitovala, teď bych ležel ve futrálu s Oslem.
Fajn, pomohla ti a jsem moc rád,
ale kvůli tomu jí nemusíš dělat pas, ani ji brát s sebou na útěk.
Co když to chci udělat?
Co když s ní chci žít a starat se o její dítě, co pak?
Budeš dost v hajzlu, když se budeš tahat s cizím nákladem.
To není žádnej náklad, je to holka, která mě miluje a její dítě,
který, pokud vím, vůbec za nic nemůže.
A ty nemáš povinnost namočit se do problémů.
Nedělám to z povinnosti.
Občas se snažíme někomu pomoct, ale potopíme se jako první.
Tak budu plavat, jako to děláme celej zasranej život.
Takhle to nechodí, sakra!
Já to vím.
Snažil jsem pomáhat tvojí mámě každej podělanej den svýho života.
O co tady teď kurva jde?
Máma nás opustila.
O co tady teď kurva jde?
Opustili jsme ji my.
Protože by nás stáhla do propasti.
Dal jsem ji na jednu kliniku v Barceloně.
Stálo mě to 200 000 peset.
Za necelých 24 hodin za mnou přišla na ubytovnu,
- totálně sjetá háčkem. - Cos udělal?
Bylo to po čtvrtý,
co prošustrovala moje úspory.
Cos do prdele udělal?
Chtěla si jít koupit další.
Naložil jsem ji do auta,
vysadil jsem ji na kruháči v Martorellu,
kousek od místa, kde prodávali herák.
Ale nepočkal jsem na ni.
Odjel jsem pro tebe,
abychom se přestěhovali.
Nechal jsi moji mámu na kruháči?
Proto jsem tě zatáhl do tohohle průšvihu,
protože nechci, abys žil takovej život jako já,
protože chci, aby byl svobodnej, chci, abys začal...
Máma se neopouští,
pomáhá se jí s detoxem.
Celej život mě nutíš věřit, že byla mrcha,
myslet si, že možná odešla kvůli mně.
Bylo to buď ona nebo my,
Ty...
Bože!
Nerozbiju ti hlavu, protože tě potřebujeme, abychom se odtud dostali.
Jakmile se dostaneme ven,
ty a já nejsme nic.
Dva cizinci.
Denver
a Moskva.
Už jsi ten pas dodělala?
Ano.
Denvere, jsi v pořádku?
Už je to dobrý.
Dala jsem tam "Ágata".
Zběsile jsem se řítila nikam.
Ve zlomku vteřiny jsem věděla, kam jít.
Špatné bylo,
že to bylo nejhlídanější místo v celém Španělsku.
Zhluboka dýchej.
Jsi nervózní?
Ne, jsem v pohodě.
Vidíš tamty čáry?
Každá tvoje lež se promění v pár ošklivých křivek
v důsledku změny krevního tlaku,
srdečního rytmu, dechové frekvence...
Takže mi nelži nebo to poznám.
Jméno.
Sergio Marquina.
Místo narození.
San Sebastián.
Věděl jsi, že Ángela zničíš?
Ano.
Zavinil jsi jeho nehodu?
Ne.
Byl to tvůj nápad vykrást Státní tiskárnu?
Ne.
Koho to napadlo?
Mého otce.
Zemřel dřív, než to mohl provést, takže tohle je jakási pocta.
Historka o těch zatracených jabkách.
Ta zatracená historka o biomoštu,
kterou jsi mi vyprávěl včera v posteli, byla historka o loupeži.
A já jsem tě poslouchala jako blbá kráva.
- Vysmíval ses mi od samého začátku. - Nevysmíval jsem se ti.
- Od prvního okamžiku. - Nevysmíval jsem se ti,
podívej se na polygraf, prosím.
Podívej se na něj.
Můj otec měl nemocného syna.
A v kapse ani vindru.
Co bys udělala ty?
Trávil dny promýšlením loupeží,
aby zaplatil nemocnici v USA.
Ze zoufalství,
aby mi zachránil život.
Mě.
Protože nikdo...
Nikdo
mu nepomohl.
A když se o to pokusil, našili to do něj.
Před vchodem do...
do banky.
To je skutečnost.
Nejspíš existuje spousta způsobů, jak chápat, co je spravedlivé.
Myslel sis, že jsem snadná kořist, protože jsem týraná žena?
Ano, myslel jsem si to.
Když jsi pustil do tisku
moje odmítnutí osvobodit osm rukojmích ve prospěch Alison Parkerové,
věděl jsi, že mě veřejně zlynčují,
že mi zničíš kariéru a že to uvidí moje máma i moje dcera?
Ano.
Aha. Ty...
Vyspal ses se mnou jen proto, že jsem velící inspektorka tohoto případu, že?
Ne.
Vyspal ses se mnou proto, že jsem velící inspektorka?
- Ne. - Přestaň mi lhát, sakra!
Nelžu ti.
Chceš mě přinutit, abych ti uvěřila, že ke mně něco cítíš?
Nenutím tě ničemu věřit, Raquel, já to cítím.
Nečekal jsem to, ale stalo se mi to,
přihodilo se mi to a stalo se to i tobě.
Stalo se ti to taky, co tady jinak děláme?
Proč nejsem v cele? Co to kurva je?
Co jsi teď, vyšinutá ženská z "Misery" nebo co to má být?
Je to něco, co se přihodilo nám oběma, rozumíš?
Stalo se nám to oběma.
Ano, Suárezi.
Inspektorko, Silene Oliveirová utekla.
- Co? - Byla na cestě k soudu.
Chtěla vypovídat před soudcem.
Konvoj byl přepaden bandou lidí zřejmě z východu.
Aktivoval jsem Operaci Klec. Doufám, že neopustili Madrid.
Okamžitě požádejte soudce
o vydání mezinárodního zatykače.
Chci abyste zablokovali silnice, přístavy a letiště.
Nasaďte hlídky na všech hranicích.
Tokio utekla.
Byl jsi to ty, kdo dostal ven vražedkyni
z jednoho z nejstřeženějších vězení, zatímco tě držím tady?
Ve skutečnosti jsem měl všechno připravené
dřív, než jsem se s tebou sešel v kavárně.
Promiňte, že vás přijímám takhle, ale právě jsem dorazil.
Darko, tvého bratra je mi moc líto.
Máš naplánované všechno na milimetr přesně, co?
Raquel, pověděl jsem ti všechno.
Přišel jsem až sem, bez nejmenší známky odporu.
A jestli jsem dovolil, abys mě vyslýchala, tak proto...
Protože jsem...
k tobě chtěl být čestný, už dál nesnesu...
- tu lež. - Mlč.
- Nechtěl jsem ti dál ubližovat. - Mlč!
- Všechno to je... - Drž už konečně hubu, kurva.
Nehodlám tě dál poslouchat. Podívej.
Od této chvíle všechno, co musíš říct, sdělíš přímo soudci.
Vstaň.
Zvedni se, sakra!
Běž.
Hoď sebou!
Pokračuj.
- Moc mě to mrzí, Raquel. - Pokračuj dál!
Vystřelím. Já tě...
Už jste někdy slyšeli o tom vlézt do jámy lvové?
Hovor na mobil Alison Parkerové
- z neznámého čísla. - Lokalizujte ho.
- Ano? - Río.
Tady Tokio.
- To je Silene Oliveirová. - Nahrávej. Lokalizuj hovor.
Kde jsi? Vydrž.
Odposlouchávají nás.
To je mi jedno, tohle je milostný hovor.
Police má lásku ráda.
Poslouchej mě.
Vzpomínáš si na dveře, který mi kreslila máma,
když jsem měla strach?
O jakých dveřích mluví?
Ano, lásko, jasně, že si vzpomínám. Co se děje?
Projdu jimi.
Projdu tou nebeskou bránou.
Protože můj anděl strážný se neobjevil.
Za minutu.
Miluju tě.
Já tebe taky.
- Co měl ten telefon kurva znamenat? - Vypadalo to jako rozloučení.
Pozor, pane, do perimetru vjíždí neoprávněné vozidlo.
Honem, rychle, všichni na svá místa!
Hej!
To je ona.
Dveře,
dveře.
Do prdele, dveře.
Hej, hej.
Pozor, to je Silene Oliveirová!
Tokio se vrací!
K zemi!
Musíme otevřít dveře, kurva!
Střílejte na cíl! Střílejte na motorkářku!
Honem!
Ne! Musíme ji krýt, sakra!
- Únosce na dostřel. - Dva.
Tati, pozor!
Jednotko tři, za vámi, za vámi!
Kurva!
Do prdele!
Moskvo!
Překlad: Mejsy Korekce: Yusek