Hey chlapče!
Příliv se obrací.
Nebudu tě znova varovat!
Lodě. Támhle!
Dánové.
Ďábelští šmejdi.
- Nejsou to obchodníci? - Ne. Přijeli jako Vikingové!
Musíme pryč!
Jeď, jeď!
Kde je můj syn?
Ulhtrede.
Vezmi půl tuctu mužů a jeďte k řece. Jsou tam pohani.
Budeš je sledovat. Spočítáš je.
Samozřejmě, otče.
- Nedělej nic víc. Rozumíš? - Ano, otče.
- Osberte, co se děje? - Lodě. Viděl jsem je na pláži.
- Čí lodě? - Dánů.
Míří k řece.
Bůh a svatí nás chraňte. Nemají žádnou duši.
- Musíme se modlit. - Musíme jednat.
Uhtrede, nebojuj s nimi. Vůbec s nikým.
- Vrať se před setměním. - Ano, otče.
Bůh je poslal, aby nás potrestali za naše hříchy.
Ať jdou naše hříchy k čertu.
Jsou tu, aby podpořili vikinskou armádu v Eoferwicu.
- Aelfricu, musíme říct kněžím, aby se modlili za naše osvobození.
- Aelfricu! - Pane?
Vem ho dovnitř.
Vezmeme dovnitř tolik žen a starců, kolik jen můžeme.
Ostatní půjdou do hor a pryč z dohledu.
Zburcuj zemi.
Chci každého muže uvnitř této pevnosti.
A každý muž musí být připraven zemřít.
The Last Kingdom S01E01
Království Northumbria severní Anglie, Rok 866
Otče.
Odložte vesla. Odložte vesla.
Ochutnej.
Země.
Čerstvá, sladká voda.
- Ano. - Co ještě vidíš?
Vidím čistou řeku, ryby velké jako mužská noha.
Vidím les hemžit se masem.
Ale víc než to. Vidím místo, kde ztloustnu a zestárnu.
Koně.
Ano. A vidím špióny posrané strachy.
Joo!
Střetneme se meč s mečem!
Jste pohani! My máme lepšího boha na své straně!
Kjartane, myslím, že bychom měli udělit chlapci lekci.
Mířím dovnitř.
- Přidejte! - Zrychlete!
Proč opouštím vesnice nechráněné a beru muže dovnitř?
To je tvoje otázka?
Vesnice může být znovu postavena. Válečník může zemřít jen jednou.
Dánové můžou mířit na jih do Eoferwicu.
Ale zabijí kohokoliv, koho potkají na cestě.
- Teď jdi za knězem. - Ano, otče.
Pojď, Osberte. Neschovávej se ve stínech.
Chce vědět, jestli jste připraven.
Skoro.
- Víš, čím jsem pověren? - Dopisem?
Odpovědí na dopis. Dopis od krále Aelly.
Žádá tvého otce o podporu, jeho armádu,
aby mu pomohl opět získat Eoferwic.
To proto je důležité, abys uměl číst a psát.
Otec neumí číst a psát.
No, pro tvého otce už je pozdě.
Král Aella mohl poslat muže na koni.
Ale kdo by řekl s jistotou, že muž na koni říká pravdu?
Nebo si zapamatoval skutečné poselství?
Tyto dopisy budou představovat historii, fakta.
Tvůj otec informuje krále Aellu a krále Osberta
že bude bojovat po jejich boku u Eoferwicu.
A pečeť Bebbanburgu zaručuje pravdivost dopisu.
- Proč bojujeme za Eoferwic? - No, bojujeme za Eoferwic,
protože nechceme vidět, jak se Anglie kousek po kousku
stane Dánskem.
Slyšel jsem, že i my jsme bývali pohani.
A že Wodin a Odin si jsou rovni.
Viděli jsme chyby v našich způsobech a vzhlížíme k Římu.
Slyšel jsem, že pohani měli silné bohy války.
No, my máme pravdu a oni se pletou.
Osberte, jsme požehnáni.
Měl bych tě donutit přísahat na hřeben svatého Cuthberta,
abys už o Wodinovi takhle nemluvil.
Ale co kdybych měl psa jménem Wodin, co bych pak dělal?
- Co bych pak dělal? - No, nemáš.
Co kdybys měl prase a říkal mu Thor?
- Pojď, půjdeme za tvým otcem. - Prase jménem Thor.
Blíží se jezdec na koni!
Na Uhtredově koni.
Osberte.
Ne! Ne!
Pohřbi, co z něho zbylo.
Osberte, pojď.
Připomeň mi poslední slova, jaká jsem mu řekl.
Řekl jsi mu, aby se díval a nebojoval. Kdo ví, co se tam...
- Nebojuj, znamená nebojuj. - Byl mladý.
Nemělo se bojovat před Eoferwicem.
Chtěl jste vidět Osberta, můj pane.
Ty.
Jsi nyní Uhtred. Uhtred, Uhtredův syn.
- Máš svůj kámen, ten jantar? - Ano, otče.
Kněz ti ukáže tvou historii a svitky.
Pomoz mu pochopit, kým je.
Pane, měl bych ho znova pokřtít.
No, jestli přijde k nebeské bráně jako Uhtred,
tak se možná budou divit, co se stalo s Osbertem.
Dělej, co musíš. Udělej, o co jsem tě požádal.
Pane.
Kdysi jsme byli králové, chlapče.
Králové všech zemí mezi řekou Tuede a pahorky.
- Měli bychom být opět králi. - Ano, měli.
Ale je jedno jak nás nazývají, dokud nás poslouchají.
Naši předci si vzali tuto zemi
a byla posílena naší krví a kostmi.
Nyní jsi nový dědic Bebbanburgu. Rozumíš?
- A zemřeš pro to, pokud to bude třeba. - Ano, otče.
A já ti dám hlavu muže,
- který zabil Uhtreda. - Ne, ty jsi Uhtred!
Copak jsi mě neposlouchal?!
Neříkej mi, co uděláš... Jsi ještě štěně!
Nedáš mi nic! Budeš se dívat a učit!
Dej ho do vody, než toho budu litovat kvůli řečem jeho matky.
Není moje matka.
Vezmeš ho s sebou do bitvy aby se díval a učil? Starý je dost.
Potřebuji, abys vybral 30 mužů, kteří tady zůstanou.
Aby chránili chlapce. On je dědic.
30 se udrží i snadno nasytí. Uděláš to pro mě?
Raději bych s tebou byl u Eoferwicu, ale udělám, oč žádáš. - Děkuji.
Pospěšte si, prosím.
Nebeský otče, přijmi svého služebníka Uhtreda
mezi svaté, do řad nejsvětějších andělů.
Ať ho Tvoje svatá voda očistí, aby byl hoden tvého požehnání.
Ať je Tvým nástrojem a holí.
Nechť si uvědomí význam psaného slova,
aby se mohl naučit o Tvé slávě
a na oplátku ať může šířit Tvé slovo.
- Beo... - Nech ho vyrůst v moudrosti a respektu,
aby mohl zbožně vládnout.
- Beocco, už je očištěn. - Amen.
Uhtrede, synu Uhtreda z Bebbanburgu.
Vítej v křesťanském světě.
Pohleď, tví lidé a země.
- Kde jsou lidi a vojáci? - Na cestě do Eoferwicu,
vedeni tvým otcem,
kde se připojí ke dvěma králům Northumbrie.
- Bez... beze mě? - Máš zůstat v Bebbanburgu
se svým milým strýčkem, který přísahal, že tě ochrání.
Jestli si přeješ bojovat, tak můžeme dát páku.
- Kde je kněz? - S tvým otcem. Jez.
Máš tu práci, Uhtrede.
Ve stájích, díky bohu, nám tu nechali pár koní.
- Měl bys jíst. - Nemám hlad.
Máme tu práci.
Vykydat koňská hovna.
Přijď a najdi mě, až skončíš.
Scallione, jestli můj bratr padne v boji...
Kluk musí taky.
Tak dlouhá cesta a žádná uvítací párty?
- Jarle Ragnare. - Guthrume.
- Jak se máš? - Dobře. Mám hlad.
- A tvůj chlapec? - Už jde.
- Ragnare. - Ubbo, přivezl jsem muže a koně.
Rád tě vidím. Je ti dobře?
Dal jsi mu jako dárek hlavu jeho syna.
- Jak se ten lord zachoval? - Nic neudělal.
Povolal muže do pevnosti, držel je uvnitř.
To nebyla zbabělost.
Opatrnost.
Šetří si je.
Ten muž je Uhtred, jeden ze tří králů Northumbrie,
král bojovník.
Ti další dva jsou hlupáci. Raději by bojovali mezi sebou.
- Je to pravda? - Král Aella a král Osbert...
oba si nárokují Eoferwic.
Mají podivná jména.
- Takže, kdy budeme bojovat? - Brzo, doufám.
Pořád se musím rozhodnout.
Blázni nebo ne, mají tři armády.
- Mají přesilu. - Ale jsou rozdělení.
Tři králové, ale pouze jeden je může vést.
Tento Uhtred.
Pak ho zabijme a Northumbria bude naše.
Celá.
Poslouchejte ho. Poslouchejte toho chlapce.
- Připomíná mi mě samotného. - Jo, když jsi byl mladší.
Samozřejmě, když jsem byl mladší.
Je to jen chlapec.
- Jo, jen říkám. - Ubbo.
Řekl jsi, že jsem starý?
- Storri? - Ne.
Nestárnu.
Ubbo.
Viděl jsem zemi za městem.
Mám plán. Dobrý plán.
A můj syn by rád bojoval s vámi.
Takže budeme bojovat?
Storri?
Znamení jsou dobrá.
Jen dnes ráno jsem viděl havrana letět k táboru Sasů
a žádal mě, abych ho následoval. Jsem si jistý.
Pak budeme bojovat.
- Co je to za peklo? - Pohanské peklo.
Máme nad nimi převahu.
- Ale je jich víc. - Musí být.
To nic nemění. Zaútočíme s polovinou našich vojsk.
Druhá polovina bude následovat, jakmile bude znám jejich počet.
Ustoupili na vyvýšené místo.
Králi Aello, první zaútočíte vy a lord Ulthred.
Připravte se! Připravte se!
Štít!
Ne. Ne beze mě!
Do setmění se tohohle moru zbavíme
a budeme se dělit o kořist!
Můj štít!
Zabte je všechny!
Hradba drží.
Dolů! Ruce za štíty kupředu!
Kupředu!
- Povolit. - Povolit!
Povolit! Povolit!
Tlačte! Pořád tlačte!
Funguje to!
Žeňte je!
Unavují se. Nemůžou bojovat.
Vyhráváme, podívejte!
Bojujte!
Pojďme!
Ještě ne!
Dobrý bože, ne.
Štítová hradba!
Dobrý Bože nekonečně milostivý, tohle ne.
Zabijte je všechny!
Nohy! Nohy!
Chraňte si nohy!
Pozvedni svůj meč a ušetři tyto anglické muže,
kteří za tebe bojují.
Ať se srdce pohanů rozpadnou a zchřadnou.
Propůjč svou sílu těmto anglickým mužům,
ať můžou velebit tvé jméno krví těchto ďáblů.
Slituj se, pane.
Nezatrať nás.
Nezatrať Anglii.
Za mnou! Za mnou!
Zabijte ho!
Uzavřete štítovou hradbu!
Uzavřete hradbu a zabijte ho!
Ne!
Je jako vosa.
- Vosa přišla o žihadlo. - Jo.
Určitě je to Sas?
- Bojuje jako Dán. - Jo.
Ne!
Nech ji!
Má žít.
Někteří mladí se můžou hodit.
Otče, to je ten kluk, o kterém jsem mluvil.
Ten, který tě málem zabil.
Necháváš ho u mě?
Ještě jsem neviděl muže, který by tě porazil.
Uřež mi kousek kuřete.
Opatrně. Nůž je ostrý.
Může někoho zabít.
Kuře máš na talíři.
- Byl jsi vždycky slepý? - Já vidím dost.
Takže koho to dole zabíjejí?
Vězně.
Právě teď krále.
- Zemřel dobře? - Ne.
Pak neměl být králem.
Pověz, kdo sedí uprostřed síně?
- Je to ten velký a malý muž? - Ano.
A šedý muž sedí mezi nimi.
Jestli chceš přežít,
měl by sis dávat pozor na toho velkého, Ubbu.
Moje rada zní, nikdy nenaštvi Ubbu
a nikdy, nikdy s ním nebojuj.
- Jestli chci přežít? - Poslouchá jen bohy.
Muži, kteří se řídí rozkazy od bohů, jsou nepředvídatelní.
Co jsi tím myslel, "jestli chci přežít"?
Jsi můj vězeň.
Ten šedovlasý je Egbert.
Je to saský hrabě.
Přísahal věrnost a teď si říká král.
Je králem ničeho.
Brzy budou všichni králové v Anglii králi ničeho.
Northumbria je naše. Mercie bude brzo naše.
Pak západní Anglie, Cornwall
a pak největší cenou je poslední království, Wessex.
O Wessexu jsem slyšel.
Ve Wessexu všechno roste.
Řekni mi své jméno.
Uthred. Jsem hrabě Bebbanburgu.
- Opravdu? - Jsem.
Vlastním pozemky na severu.
Už jsi dlouho hrabě této země?
Tvůj otec s námi bojoval a teď je mrtvý.
Neměl mě... moc rád.
Už chápu, proč tě můj syn ušetřil,
Uhtrede z Bebbanburgu.
Jsi válečník.
Dej si pivo.
Vypij ho.
Hodně.
Tady máš. Vezmi to támhle.
Přemýšlím, že si je nechám oba, chlapce i tu dívku.
Můžou pomoct tvé matce.
- Nesouhlasíš? - Ne.
Ale zabil jsi mu otce.
A jestli je hrabě, můžeme ho prodat za výkupné.
Možná.
Leeds království Northumbria
Brido, dávej pozor, ať nerozliješ vodu.
Uděláš z podlahy bláto.
Uhtrede, je potřeba naštípat dřevo.
Brido, ty se můžeš postarat o kozy.
Bude mít Uhtred čas na hraní?
Jen pokud bude práce hotová.
Nelíbí se mi, že si naše dcera hraje s otroky.
Jsou to jen děti.
Mají své místo.
Mrzoute.
-Koňa -Hej, Ragnar Ragnarson.
Hej, Uhtred
co kdybys mě naučil jak používat meč?
Otroků neučíme jak bojovat.
Tento tvůj přístup tě bude stát život.
Zpátky do práce.
- O co v té hře jde? - Postavili jsme síň v roklině.
Já jsem paní a Uhtred je válečník.
- Ne sluha? - Je to hra.
- Vlk! - Uhtrede!
To je to, vlk.
Kanec! Pozor!
Viděl jsem ho. Měl ostré zuby a žluté oči.
- Nenech mě napospas vlkům, Uhtrede! - Odežeň je ohněm.
Vidím je. Jsou velcí jako Ubba a smrdí ještě hůř.
Viděla jsi to?
Uhtrede.
Zůstaň nahoře.
Podívej.
- Uhtrede, co se děje? - Zůstaň nahoře, Thyro. Je to Sven.
- Neublíží ti. - Ale nás zabije.
- Zabije nás! - Utíkej!
- To byl opravdý meč. - Viděla jsem ho.
- Uhtrede! - Thyra!
Uhtrede!
Co je to?
- Už zase ses pral? - Ano.
Se Svenem?
- Kjartanovým synem? - Ano.
- Uhtrede, je mnohem větší než ty. - Je to debil.
- Proč to říkáš? - Kdo začal?
- Kdo s tím začal? - Já s tím začal.
Jen proto, že je debil?
Dánové vraždili i pro míň.
Uhtrede, to stačí.
- Chceš, abych tě prodal? - Chci jíst.
- Mluv. - Chci jíst.
Chceš jíst?
Víš co? Budeš hladovět.
Boj se očekává. Neposlušnost ne.
Sven to začal!
Kjartane! Kjartane!
Jarle Ragnare, nech mě nejdřív říct, že je to hodný kluk.
Vstoupil ozbrojený na mou půdu.
Promluvím si s ním.
Brzy bude sloužit na tvé lodi.
- On, on... - Urazil mě.
Bude tě ctít a nechtěl nikomu ublížit, pane.
Nechtěl ublížit?
Díval se na mou nahou dceru.
A byl potrestán. Tvůj saský otrok ho pořezal.
To se mám spokojit se škrábnutím?
Budeš se mnou kvůli synovi bojovat, nebo ho přivedeš?
Svene. Vyjdi odtamtud.
Řekni, co musíš.
- Omlouvám se. - Neslyším.
Omlouvám se, pane, za to, co jsem udělal.
Vztáhl jsi ruku na mou dceru. Svlékl jsi ji donaha.
- Jen na půl, můj pane. - Má svůj věk, pane.
Je to pravda?
- Jen na půl? - Ano, pane.
Pak mu vezmu jen jedno oko.
Ne, pane, prosím!
Kjartane, vykazuji tě ze své země.
Něco pro tebe mám.
- Co je to? - Amulet. Thorovo kladivo.
- No, ale... - Ale co?
Jsi křesťan.
Vezmi si ho.
- Nemohu - Nechceš to?
- Chci.
- Vezmi si ho. - Snažím se.
Vezmi si ho.
Nemyslím, že ho chce.
- Chci ho. - Ne. Nemyslím si.
Děkuji.
Pověz mi o Dánsku.
O svém domově.
- Co můžu říct o Dánsku? - Je vlhké. - A tvrdé.
Země je tak rovná a písčitá, že tu nevyspětuješ ani prd.
A proto jsme tady v Anglii.
Abychom pěstovali.
A proto mladý Ragnar půjde brzo do Irska.
- Odcházíš bojovat? - Zbohatnout.
Pokud chceš zemi nebo stříbro, musíš si ho vzít.
Dnes jsem byl na tebe pyšný, Uhtrede.
Byl jsem na tebe pyšný.
Neznám tě. Nevypadáš jako posel.
- A daň Ubbovi ještě není splatná. - Ne, pane.
Byl jsem kapitán na lodi.
No, já žádné lodě nemám. Kapitána nepotřebuji.
Mám zprávy, které budete chtít slyšet.
- Co? - Pane, něco za to chci.
Teď ne.
Možná bychom si mohli navzájem pomoci.
Možná.
Dva dny odtud na jih je přeběhlík u muže, jemuž jsem sloužil.
Než mě vykázal.
Má otroka. Zachází s ním dobře.
Tohoto otroka máš právo vykoupit, pokud si to budeš přát.
- Vykoupit? - Je to tvůj synovec.
Uhtred, pane. Žije.
Co když jsem proti tomu, aby mě vykoupili?
Tvá rodina zjistila, že stále žiješ.
A přeje si tvůj návrat. Ale musí zaplatit.
- Zaplatit Ragnarovi? - Ubba si vezme víc než polovinu.
To je běžné.
Ale já žádnou rodinu nemám.
Vezmi ho támhle. Přivaž koně.
Scallione. Tady.
Uhtrede. Jednají s tebou dobře?
- Krmí mě, ano. - Dobrá. Žádáme jen o to.
Co to máš na krku? Nějaký symbol?
Tohle? Chtějí, abych to nosil.
Můžu se podívat?
Řeknu to přímo, tvůj strýc tě zabije.
Správně, nemůžeš se vrátit do Bebbanburgu. Musíš utéct.
Chce se stát hrabětem. Chce být králem,
stejně jako ten žalostný Egbert támhle.
Královská loutka dánských loutkářů.
Měl bys jít do Wessexu.
Král Aethelred, skutečný král Aethelred a jeho bratr, princ Alfred.
To jsou dobří muži. Dobří křesťané.
Toho šeptání do ucha už dost, knězi.
- Uhtrede. - Ještě slovo a udělám si z tvých koulí měšec.
- Setkáme se tam. - To nebude nutné.
- Co říkal? - On...
Ptal se, jestli je se mnou dobře zacházeno.
- Kolik? - Tři sta.
To je směšná částka.
Jak může mít kluk cenu tři sta stříbrných?
Protože jsem to řekl. Protože je to lord a hrabě.
Ne, je to kluk.
Já jsem hrabě z Bebbanburgu.
Já nesu pečeť a standardu.
- Ta pečeť byla mého otce a teď je moje! - Buď zticha!
Jsi na prodej, nic víc.
- Za výkupné, pane. - To říkám.
Mí páni, vzdal jsem se území, koní.
Poskytl jsem štědré zásoby jídla stejně jako svůj meč.
Na oplatku žádám jen férovou cenu za svého jediného synovce.
- A co je podle tebe férová cena? - Nabízím sto stříbrných.
Dvě stě.
Má oddanost a sto stříbrných je jistě férová cena.
To není.
Dám za chlapce sto dvacet stříbrných.
To nestačí.
Dobrá tedy. Dvě stě stříbrných.
Souhlasím s vašimi podmínkami.
Chlapec se prodává jarlu Ragnarovi.
- Co? - Vykupuje, pane.
To říkám. Záležitost je uzavřena.
Mí pánové, ušel jsem dlouhou cestu a nabídl svou oddanost.
Proto je ti ještě dovoleno dýchat.
Pokud máš problém, máš ho teď se mnou.
Pokud je obchod dokončen, máme pivo, které se musí vypít.
A král Egbert potřebuje srát!
Už jsem vykoupený?
Slyšel si Ubba, Koupil jsem tě.
Přemýšlel jsem že tě obětuji Odinovi.
- Kolik jsem tě stál? - Příliš.
- Kolik je příliš? - Váha mého meče ve stříbře.
Souhlasím, že mě okradli, ale máme tě rádi, kluku.
Necháme si tě.
- Znamená to, že jsem Dán? - Znamená to, že jsi Uhtred, syn Ragnarův.
Teď jsi mým synem.
Brido, tam ne. Vezmi kozy ven.
Příště, slibuji.
- Matko, podívej. - Je krásný. Opravdu.
Nemůžu uvěřit, že už tě ztrácím.
Budu bydlet přes pole.
A jestli se k tobě nebude chovat dobře,
jen pomašíruj zpátky přes pole.
Koukněte, jak to tu vypadá.
Uhtrede.
Líbí se ti můj svatební náhrdelník?
Libí. Moc pěkný.
Ten o náhrdelnících nic neví.
Stejně tak se můžeš ptát mě.
Uhtrede, se mnou. Můžeš mi pomoct při porážce koz.
Teď jsem se umyl.
To kozy potěší.
Pak můžeš zamést podlahu.
Pohni sem.
Je to jen zástěrka pro rozhovor.
Až se Thyra vdá, je možná čas, aby ses dal dohromady s Bridou.
Jsou muži, dobří muži, kteří si ji žádají.
Takže se musíš rozhodnout, čím jí jsi.
Čím jste pro sebe navzájem.
- Brida má svou vlastní hlavu. - To má.
Ale vidím, jak se na tebe dívá.
Dnes v noci bude v lese hlídat uhlí.
Vezmi si mého koně a připoj se k ní.
Země bude teplá.
Proč ne?
Jen jsem myslel, že abych se stal pravým Dánem, musím si vzít Dánku.
No, tak.
Miluji tě stejně jako mladého Ragnara.
Co tu děláš?
Myslíš někdy na svůj anglický život?
Kým jsi byla, než jsme přišli k Ragnarovi?
Ne.
A ty?
Myslívám na to, kým...
Hlasy.
Muži pod námi.
- Dánové. Kdo jsou? - Tudy.
To je Kjartan.
Tamten muž...
To musí být Sven.
To je zlé. Musíme to říct Ragnarovi.
Jsou mezi námi a síní.
Tak půjdeme nahoru a okolo. Necháme tu koně a poběžíme.
Před dveře. To je ono.
Ragnare! Kouř!
Hoří!
Thyro, probuď se! Vzbuď se!
No, tak!
Tudy! Ravne!
Jdeme, rychle!
Jdeme!
- Dveře jsou zatarasené! - I tyhle!
Připravte se.
Tyhle jsou otevřené!
- Pojďte! Za mnou! - Tudy!
Vezměte děti.
Pochytejte je!
Lučištníci!
- Nechoď tam! Počkej na mě. - Jdeme, jdeme.
Ragnare.
Zavřete dveře. Máme Thyru, ostatní ať shoří.
Vezmi ji s sebou do Valhaly.
- Ano. - Sejdeme se tam.
Najděte stříbro.
Hned!
Hledají Ragnarovo bohatství.
Nikdy ho nenajdou.
Prohledejte to vzadu.
No, tak! Brzy odcházíme.
Myslela sis, že tě nechám si vzít jiného?
Ale víš, co s tímhle tělem udělám?
S touhle pusou?
Udělám vše, o čem jsem snil, a víc.
Kdo mě zastaví?
Jarl Ragnar Neohrožený je mrtvý.
A s ním i Uhtred, jeho saský mazlíček. Hromada prachu.
Cokoli.
- Dolů! - Koukni na toho muže. Je to Sas.
Jmenuje se Scallion. Pracuje pro mého strýce.
Řekne mu, že jsem mrtvý.
Ať to udělá.
- Vidím ho s Kjartanem. - Spalte to na popel.
Možná jsou v tom s tvým strýcem spolu.
A co je vede k myšlence, že tohle můžou dělat beztrestně?
Budou potrestáni, ale ne tebou.
Uhtrede, poslouchej mě. Nejlépe Ragnarovi posloužíme živí.
Budeme vyprávět.
- Musím někoho zabít. - Ne.
A volím jeho.
Uhtrede, ne.
No, tak!
- Stodola je támhle. - Koukni se mu do kapes.
Nejdůležitější je udržet koně pohromadě.
Nenechte tu žádné zbraně.
Nechte to otevřené a my se podíváme dozadu.
Nic zde nenechte, vezměte všechno.
Tady!
Fajn, jdeme.
Víš, kdo já jsem?
Já jsem ten, koho hledáš.
To mě hledáš.
Pamatuješ si mě? Pamatuješ?
Víc tu není.
Odcházíme. Jdeme.
Přiveďte koně.
Po právu to náleží mladému Ragnarovi.
Ano, ale utratíme, co bude potřeba. Zůstaneme na živu.
Budeme vyprávět a pak co?
Najdeme si nového pána.
Nebudu stát opodál, aby mi vzali vše, co je mé.
Vracím se.
Kam?
Na začátek.
- Je to Scallion? - Ne, můj pane.
Vypadá jako Dán.
Mohl by to být jeden z Kjartanových mužů.
Já jsem Ulhtred z Bebbanburgu, a vezmu si, co je mé.
Bebbanburg je můj!