Všechny jednotky připravit.
Dělejte, dělejte, kryjte pravý bok.
Honem, honem, dělejte. Připravte se, jsou tu z forenzního.
Zdá se, že je tu spousta důkazů.
Prohledáváme horní patro.
Západní pokoj vypadá jako učebna.
Židle, tabule…
Přítomnost lidí nezaznamenána.
Inspektorko,
našli jsme ještě něco.
Ať nevstupuje do učebny nikdo, kdo není z forenzního.
- Spolehni se. - Inspektorko.
Kuchyně a koupelna jsou plné zbytků.
Pojď se mnou.
Co to je?
Vypadá to jako sardele.
Ančovičky.
Inspektorko, záznamy o prodeji, které ukradli v lékárně Palomeque.
- Jsou v šuplíku. - Sakra.
Člověk, který jim pomáhá zvenku, byl tady
a před méně než 30 hodinami.
Postavte hlídky na všechny přilehlé cesty.
Pozor, uzavřete všechny silnice v okruhu 10 km.
Podezřelý může být blízko, opakuji, podezřelý může být blízko.
Rozumím. Jednotky v pohybu. Informovali jsme dopravní policii.
Inspektorce se začal do těla vyplavovat adrenalin a kortizol.
Puls a krevní tlak jí stoupal,
stejně jako lvici několik sekund před ulovením gazely.
Byla vzrušená a cítila dech své kořisti velmi blízko.
Máme osm vzorků různých otisků.
Jeden z nich už byl ověřen.
Patří Silene Oliveirové, alias Tokio.
Raquel si nemohla přestat klást otázky.
Byly opravdu ty důkazy nitkou, za níž by se dalo zatáhnout
nebo zase mrtvý bod, na kterém uvázli?
To nedává žádný smysl.
A Raquel měla pravdu,
protože Profesor měl pečlivě naplánované,
že zavede policii až do Toleda,
proto tam zanechal fantastické místo činu hodné Oskara
a plné DNA lidí, kteří neměli s přepadením nic společného.
Profesor nepočítal s tím, že se vrátí
a nechá tam otisky těch, které už policie identifikovala,
Berlína, Ría
a mě.
A při té příležitost je zmate ančovičkami a dokumenty z lékárny.
Jediné, o co mu šlo, bylo zavést Murillovou do slepé uličky,
ve které by ztratila aspoň tři dny.
Velmi produktivní tři dny pro nás,
protože se dost šiknou, když tiskneš bankovky v hodnotě 8 milionů za hodinu.
Hlavně s neocenitelnou pomocí rukojmích.
No tak, děvčata, potřebuju to spočítat do půl hodiny.
Co je s tebou? Trochu života, holka.
Podívej s jakým nadšením pracuje ona.
Do práce, do práce, práce přece šlechtí, sakra.
Proměněných v komplice a s vidinou, že jednoho dne obdrží poštou
jeden milion euro.
Ty, se mnou!
Něco nesedělo.
Mezi těmi zdmi nebylo nic, co by už nevěděli.
To, s čím Profesor počítal, že jí zabere tři dny,
trvalo inspektorce 50 minut.
Suárezi, zavolej Alberta, ať přijde hned, jak bude moci.
Alberta, tvého bývalého manžela?
Copak není z forenzního nejlepší? Tak ať přijde.
Pozor, komunikace s centrálou. Operační útvar 315,
usedlost u Toleda.
Inspektorka Murillová žádá
přítomnost inspektora Vicu?y z forenzního oddělení.
Překlad: Mejsy Korekce: Yusek
LA CASA DE PAPEL 10. díl - Masky sejmuty
Raquel, jsem Julia, Paulina učitelka.
Jen jsem tě chtěla upozornit, že přišel Paulin otec
a vzal ji na oběd.
Říkal, že jde o rodinnou událost.
Ráda bych se s tebou sešla.
Ne, kvůli Paule ne, Paula si vede dobře,
ale její otec mě chce po hodině pozvat na kávu
A moc dobře nevím, jak se k němu zachovat.
- Dál nemůžeš. - Promiňte, znám inspektorku.
- Raquel? - Raquel.
Salvo.
Omluvte mě, jen jsem se chtěl rozloučit.
- Promiň za všechen ten zmatek. - Ne, ne, jsi v práci.
Tím se vůbec netrap. Nic se neděje.
Půjdu touhle cestou, dorazím do městečka
a najdu tam nějaký autobus do Madridu.
Počkej. Suárezi!
Pojede teď některé auto do Madridu?
Za půl hodiny odjíždí první zásilka s důkazy do Canillas.
Nechci obtěžovat, opravdu, pojedu autobusem, o nic nejde.
Když půjdete touhle cestou a potom pořád doprava, dostanete se na silnici.
Zdá se mi, že jsem tam viděl zastávku.
- Ano. - Salvo, to není problém.
Vezme tě kolega.
80 HODIN PO PŘEPADENÍ
Už je čas.
Do 18:00 zbývá ještě jedna minuta.
Vzhledem k okolnostem,
víš, kam si strčím tu tvoji zatracenou britskou přesnost.
Třetí hovor bez odpovědi.
To je 18 hodin bez zpráv od Profesora.
A víme, co to znamená.
Každých šest hodin budeme mít kontrolní hovor.
Co se stane, když nám nezavoláš?
Nebo když nám nezvedneš telefon?
Jestli se z jakéhokoli důvodu objeví něco nečekaného,
budete muset počkat až do dalšího hovoru
a tak dál až do dokončení cyklu čtyř hovorů, 24 hodin.
A když s tebou za 24 hodin ztratíme kontakt?
V tom případě, s téměř naprostou jistotou
mě nejspíš zatkli a vyslýchají mě.
Taky nevíme nic o policii.
Venku se určitě něco děje. Co budeme dělat?
Dobrá,
ještě zbývá jeden hovor do ukončení cyklu,
- o půlnoci. - Jakýho cyklu?
- Cyklu zkurvený pasti na myši? - Denvere, uklidni se.
Profesor se bude zabývat nějakou nedořešenou záležitostí.
Není důvod dělat si starosti.
Zatím.
Momentálně budeme dál hlídat rukojmí
a v klidu tisknout peníze.
- Já si trochu odpočinu. - Děláš si prdel?
Když se na nás valí sračky, tak si teď půjdeš zašukat?
- Tokio, prosím tě. - Co?
Není nutné, abys na mě zkoušela být vulgární.
To nemáš zapotřebí. Nesluší ti to. To zaprvé. A zadruhé…
kdybych musel hledat nějakého spojence tady,
v téhle partě, v hédonistických záměrech,
byla bys to ty.
Co se stalo s carpe diem?
Stalo se…
že plán se rozpadl na podělaný kousky
a tobě je to jedno, protože seš odepsanej,
ale mně ne.
- Odcházím. - Zkurvenej hajzle.
- Další. - Vážně šukáš rukojmí?
Koho? Tu ubohou holku,
která kolem tebe pobíhá jako nějaká sekretářka?
Ubohá ne, jmenuje se Ariadna, Nairobi.
A ano, rozumíme si.
Ten den, kdy jsme sem vnikli, se Ariadna třásla
způsobem, který jsem znal.
Ta křehkost, ta jemnost ve mně něco probudila.
To jsou řečičky na hovno,
protože v tomhle životě není nic odpornějšího, než píchat rukojmí.
Na tom přece není nic špatnýho být s rukojmí, ne?
Co je?
Můžete mě obviňovat, že šukám dobře nebo blbě,
ale ne že šukám s namířenou pistolí.
Denvere… Ne.
Co je? Ale jo, ale jo, já mám taky vztah.
S Mónicou Gaztambide.
Co to říkáš?
Sakra, zachránil jsem jí život
a ona mě objala a políbila.
K ničemu jsem ji nenutil. Byla tam láska.
Jaká láska, ty debilní kokote?
Nevíš, co je to Stockholmský syndrom?
Ne, Nairobi, je mi to líto, ale nevím, co je to ten syndrom.
Jestli má nějaký syndrom nebo nějakou podělanou nemoc, už to spolu překonáme.
Ne, nepřekonáte to spolu, protože jí to způsobuješ ty.
Stockholmský syndrom je, když rukojmí projevuje city k únosci.
Ta holka je podělaná strachy,
ale ty seš blbej analfabet a věříš, že je to láska.
- Co to s váma kurva je? - Už dost.
To už stačilo.
Žádnej z nás tady nemá nobelovku,
ale musíme po sobě přestat házet špínu.
- Jsme v kritické situaci. - Ne.
V kritické situaci budeme, pokud Profesor nezavolá za šest hodin.
V tom případě aktivujeme plán Černobyl.
O tom Profesor nic neříkal.
Co je plán Černobyl?
Jestli všechno vyjde, nikdy se to nedozvíte.
Takže, prosím vás, buďme trochu trpěliví.
Domluveno?
Teď, jestli mě omluvíte, si půjdu pročistit mysl.
Salvo, myslíš, že bych měla ten případ nechat?
Nevím, říct, že se necítím dobře, vzít si neschopenku, odstoupit.
- To je velmi intimní otázka. - Proto se tě ptám.
Vyspali jsme se spolu… nevím, už znáš moji matku a tak.
Ne, myslím to tak, že je to otázka,
na kterou si můžeš odpovědět jen ty sama.
Jenom ty víš, jak se cítíš.
Cítím, že to všechno je na mě moc.
Kdyby na moje místo dosadili někoho jiného…
Ne, to ne, Raquel, ne.
Jestli velíš té krizové operaci ty, tak protože…
protože nikdo neví líp než ty, jak ji zvládnout.
Nevím. Ještě ve stanu,
když mluvím s tím chlápkem, s Profesorem, s kterým vyjednávám,
tam si připadám užitečná.
A představ si, že musím čelit otázkám typu:
"Co máte na sobě?"
- "Co máte na sobě?" - Ano.
Ale nevím, tady,
v otevřeném prostoru, cítím, že…
je silnější než já. Nestačím na něj.
Nevím. Podívej se na všechny ty pracující lidi.
30 lidí z forenzního
a já ani nevím, kde začít.
Nevím kudy kam.
Promiň, Salvo. Už ses dost opozdil, že?
Ne, ne, vůbec ne.
Inspektorko Murillová, inspektor Vicu?a z forenzního vstupuje do perimetru.
Doprovodíš mě?
Ovšem.
Ahoj, Raquel. Díky, žes mě zavolala.
Bylo to od tebe velmi profesionální gesto.
Jak je na tom Ángel?
Stále v kómatu. Žádné nové zprávy.
To je Salva, přítel.
Dobrá, můj současný partner, tak to je.
Salvo, inspektor Alberto Vicu?a.
Salvador…
Martín. Salvador Martín.
Těší mě.
Nápodobně.
Jsem rád, že jsi s Raquel.
Nebudu tě rušit.
Zapadnu dovnitř a jako bych tu nebyl,
ale musíš mě uvést do obrazu.
Co je to?
460 000 euro.
Drobný, kdyby nás chytili.
Abychom my dva začali od nuly, až vypadneme z basy.
Schovám to sem, za naši kachličku.
Udělám otvor kotoučovou pilkou a zase to zadělám.
Za pár let přijdeme a koupíme si byteček v La Manga.
Pokud ještě bude existovat euro.
Do háje, to je pravda.
Poslouchej mě.
Ne, nezačneš zase s těma kecama, že mě chceš opustit, že?
Počkej, až nás zatknou a rozejdi se se mnou dopisem nebo tak nějak.
Poslouchej mě.
Situace bude ještě mnohem horší
a já nejsem z těch, co zůstanou v klidu.
Spíš začnu střílet.
Já vím.
Ale ty ne.
Musím tě o něco požádat.
Až se to tu začne mydlit,
musíš se vzdát.
Uděláš si bílou vlajku a vzdáš se.
Poslouží ti to jako polehčující okolnost, když se to zkomplikuje.
Když se to zkomplikuje…
budu s tebou.
Až ten mejdan začne…
vrhnu se s tebou…
do propasti.
A ještě něco ti řeknu:
bílou vlajku vytáhnu, jen když vyhraje Real Madrid.
Dobře.
Takže co? Nezašukáme si trochu?
Dobře, není vhodná chvíle.
Takže mejdan?
Mejdan.
Dělej.
Věděl jsi o tom syndromu?
- Stockholmském syndromu? - Ano.
Něco jsem zaslechl.
K ničemu jsem ji nenutil, tati, přísahám.
Přinesl jsem jí jídlo a…
a objala mě kolem krku,
hledala moje ústa a nevíš jak, nepustila mě, tati.
Bylo to opravdický, přísahám, líbali jsme se opravdu.
Začal jsem před ní tančit a tak.
Podívej se na ni.
Kdy jsi měl takovou holku?
Třeba Vane.
- Vane? - Vane byla hezká.
Vane nebyla ani hezká, ani chytrá, ani dobrá.
Protože byla z tvýho světa a měli jste pár věcí společných.
Jakej je můj svět?
Svět na hovno, že?
Dobře si ji prohlídni.
Prohlídni si ji!
Zaprvý, je to úřednice, která prošla konkurzem, takže studovala a hodně.
Zadruhý, její poslední přítel byl generální ředitel
Státní tiskárny peněz a cenin, a zatřetí, je hezká, až to bolí.
A elegantní.
Ta žena hraje jinou ligu, chlapče.
Hraje Ligu mistrů
a my se strachujeme o udržení.
To by stačilo. Už dost!
Pochopil jsem to!
Jsem šmejd,
musím myslet jako šmejd
a musím snít jako šmejd. Pochopil jsem.
Ani hnout!
Řekla ani hnout, kurva!
Ruce za hlavu!
Můžu vědět, co děje?
Je to nějaký moc divný a nikdo nikomu nezavolá.
Kdyby nás provrtali kulkama a šli jsme do hajzlu,
tak se to aspoň dozvíme z televize, ne?
Uklidněte se.
Mónico Gaztambide, je čas na tvoje ošetření.
Při prvním ohledání jsme našli otisky osmi lidí.
Je tu DNA v nedopalcích, žvýkačkách, na párátkách, dokonce v jogurtu.
Víc než 100 utříděných důkazů a to, co nám zbývá.
Vypadá to, že taky napsali plán na tabuli.
Snažíme se ho zrekonstruovat.
Nechali tu napsaný plán?
Ano. Vlastně to je otázka,
jestli je to kontaminované místo
nebo jestli to odpovídá nedostatku píle zničit důkazy.
Jsou ve Státní tiskárně peněz a cenin,
nevěřím, že jim chybí píle, ani inteligence.
Tohle všechno stojí za hovno.
Ángel se dostal dál než ty, s otisky, které našel.
- Jakými otisky? - Nic ti neřekl?
Získal osobní předmět, lžičku.
Z ní jsme sejmuli stejné otisky, které jsme našli v hlídkovém voze.
Ángel se setkal s někým z té bandy nebo byl aspoň hodně blízko.
Jestli je tady něco užitečného, vím, kde to může být. Pojď.
Všechno, co chtěli doopravdy zničit,
spálili nejspíš tady uvnitř.
Je to nejjistější způsob, jak se něčeho zbavit,
a to bychom udělali všichni.
Je tu jen popel, a není ho mnoho.
Ten popel byl předtím dřevo, uhlí,
ale taky dokumenty, fotky.
Když se papír spálí, ztratí většinu své hmoty.
Oheň vytváří spirály teplého kouře,
které zvedají ty papírové částečky tahem komína.
Někdy se ty částečky přilepí na hrubé cihly ve zdi.
Jestli je tu něco, co má cenu, tak je to tady uvnitř.
Nech nás pracovat.
Gandío, přines brýle a infračervenou kameru.
Dělej, holka, mám naspěch. No tak, hoď sebou.
Dělej. Do práce.
Otoč se.
- Jsi vážný. - Ne.
Můžeš přestat? Vylije se mi Betadine.
No jo, Betadine.
Mónico, myslím to vážně.
Co se děje?
Našich 60 hodin lásky už skončilo?
Ty jsi rukojmí a já jsem tě unesl,
takže až to skončí a dostaneme se odtud, uvidíme.
Cože?
Co se děje?
Pojď sem.
Stalo se něco, o čem nevím?
Možná si to neuvědomuješ,
protože seš tady proti svý vůli, Mónico,
ale máš syndrom.
- Co? Jaký syndrom? - Stockholmský.
Zamiluješ se do hajzla, kterej tě unesl.
A protože ti z toho přeskočilo, chováš se ke mně, jako bych byl tvůj kluk.
Je to psychiatrická záležitost, léčí to doktoři.
Poslouchej.
Co když ti řeknu, že to je ta největší blbost, kterou jsem kdy slyšela?
Co mi můžeš říct, když máš ten syndrom?
Ne, Denvere, vyslechni mě.
Co kdybychom se potkali na ulici?
Co kdybych po tobě chtěl drobný na hrací automaty v baru,
co by sis o mně myslela?
Všimla by sis mě na dýl jak na dvě vteřiny?
Vážně, řekni mi to. Takže ne?
Tak, a je to.
Ty půjdeš svou cestou,
já tou svou…
kupředu.
Počkej.
Cítíš něco?
Něco ke mně?
- Já nemám žádný syndrom, Mónico. - Řekni mi…
Ty něco cítíš?
Ano,
ale to, co cítím, je skutečný, ne stockholmský.
A to, co cítíš ty…
Nedokážu ti to vyhnat z hlavy.
Nemůžu.
Nemůžu to pro tebe udělat.
Sakra.
Na co myslíš, zelenoočko?
Dívám se na tebe, a chci o tobě vědět všechno.
Každý den, který jsi prožila,
každý úsměv, každou slzu,
každý šťastný okamžik.
Jsi pro mě okouzlující záhada, Ariadno.
Například…
Třeba... první polibek.
Pamatuješ si, kdo ti ho dal?
Jak se jmenoval?
Raúl.
Raúl se musel cítit opravdu jako…
šťastný muž.
Jako Neil Armstrong, když se procházel po Měsíci.
Všechna poprvé jsou zvláštní.
Jedinečná.
Všechna naposled se nedají srovnat, nemají cenu.
Faktem je, že lidi…
obvykle nevědí, že je to naposled.
Podívej, zbývá mi šest měsíců života.
Nebo čtyři.
Možná dokonce i míň,
a jedna z mála věcí….,
na kterých mi teď záleží,
víš co to je?
Vědět…
že tady budu žít,
tady uvnitř,
navždy,
uvnitř téhle krásné hlavinky.
Berlíne,
něco se stalo.
Je to vážné.
Promiňte, ti policisté, co měli jet do Madridu?
- Zdá, že zatím nikdo neodjíždí. - Posílám hlídkový vůz.
No nic, tak se projdu po silnici.
Můžu jít dovnitř rozloučit se s inspektorkou?
Pojďte se mnou.
Seš si jistý, že to chceš udělat?
Měl by sis všechno odnést s sebou.
Ne, ne.
Počínaje zítřkem už to nejsou vzpomínky, jsou to jen…
důkazy proti někomu, na koho je vydán zatykač.
Kromě toho, nostalgie je svůdná.
Stojí nám za to zbavit se vzpomínek, protože si myslíme, že…
vzpomínky jsou opravdu ty šťastné okamžiky, ale…
Ale nejsou.
To, co podnikneme zítra, po nás vyžaduje myslet na přítomnost.
Ne na minulost.
PO PŘESTŘELCE V HISPÁNSKO-AMERICKÉ BANCE ZEMŘEL LUPIČ JESÚS MARQUINA
Byl to tvůj otec.
A na tom jediném záleží.
Uděláme to pro něj.
Na usedlost v Toledu se přemístilo
více než 50 policistů, mezi nimiž se nachází inspektorka velící operaci,
šéf speciální zásahové jednotky a agenti z forenzní policie,
kteří neustále pracují v domě, který, podle zdrojů blízkých vyšetřování,
byl mohl být místem, kde lupiči organizovali přepadení…
Zatkli Profesora.
Vyslýchají ho přede dveřmi domu v Toledu.
I když soudce nařídil mlčenlivost,
forenzní policie by mohla najít důkazy,
které ve zmíněném domě potvrdí přítomnost nejméně tří…
Sakra.
Kurva!
Přerušili pozemní digitální signál. Já se na to vyseru.
Nechtějí, abychom se to dozvěděli.
A když nechtějí, abychom to věděli, tak protože sem vniknou.
Můžeme pět hodin nečinně přihlížet
nebo spustit ten zatracenej plán Černobyl,
který se mi začíná líbit čím dál tím víc.
Plán Černobyl je pro beznadějnou situaci.
Nevím, jestli je tahle situace zoufalejší, než dokážeme vydržet.
Je to tak?
Upozorňuji, že je to plán, kterým byste přišli o celou kořist.
Osobně nemám vůbec chuť se vzdát, a ty?
Vzdáš se teď všeho, za co jsi tak tvrdě bojovala, Tokio?
Lidi, mají Profesora.
Nebude tam žádnej tunel do hangáru,
protože tam na nás bude čekat podělaný komando.
- Jsme v zkurvený pasti na myši. - Za pět hodin Profesor zavolá.
Já mu stále věřím.
Kromě toho, nejsem vášnivým zastáncem demokracie,
ale začínám mít chuť dát hlasovat.
Kdo stále věří v Profesora?
Helsinky?
Já věřit v Profesora.
Río?
Věřím tomu, co vidím.
A vidím, že s Profesorem už nemůžeme počítat.
Takže jsem s Tokio.
Moskvo?
Šel jsem do toho a přijal určitá pravidla.
A pravidla se neporušily.
Pořád věřím Profesorovi.
Denvere?
Hlasuju pro to vypadnout odtud, ale hned.
Být multimilionářem, to je na mě trochu velký sousto.
Výborně, Denvere, tři, tři.
Nairobi, rozhodneš.
Rozhodující volba.
Mám moc dobrej důvod, abych byla s Profesorem,
a jestli se nerozletí na kousky, budu mu věřit až do konce.
Jsem s Berlínem.
Raquel?
Promiň, nechci vás rušit, ale jde o to, že…
Teď už mám trochu zpoždění a…
Zavezu to do Canillas.
Právě jsem chtěl jet do Madridu, chtěl jsem chytit autobus.
- Jestli chceš, vezmu ho. - Cože?
Hodilo by se mi to.
Jedeme.
Nesuďte ho.
Helsinky udělal to, co musel udělat.
To, co dělají vojáci ve válce.
To, co děláme se zvířaty, když nechceme, aby trpěla.
Bez nenávisti, jako akt lidskosti.
Odhoď zbraň.
Bum!
A já jsem taky udělala to, co jsem musela udělat.
Ne z nenávisti,
jako akt lidskosti.
Koneckonců,
co je víc lidské, než se snažit přežít?
Překlad: Mejsy Korekce: Yusek