Blahopřeji, soudruzi! Jste poslední ze 3828 mužů.
Tohle jsem našla ve státním archivu.
Musíte mi pomoct.
Můžete potvrdit, že reaktor vybuchl až potom,
co se ho pokusili vypnout?
Myslíte, že správná otázka odhalí pravdu?
Ďatlov půjde před soud.
Požádají nás o odborný posudek.
Analyzovala jsem data.
Reaktor vypnuli a až potom vybuchl.
Vy už jste ho viděl?
Vůbec jsem netušil, co mohlo výbuch způsobit.
-Takže je to jejich vina. -Ano.
Ale nejenom jejich.
Můžeme se dohodnout s KGB.
Vy tu informaci ve Vídni vynecháte
a oni nás nechají potichu opravit zbývající reaktory.
Máte možnost promluvit ke světu.
Někdo musí začít říkat pravdu.
Pripjať, 25. dubna 1986 Dvanáct hodin před výbuchem
Říká se, že Brjuchanova povýší.
Ten problém s bezpečnostní zkouškou...
Když to dobře dopadne.
Ano, povýšení je pravděpodobné.
Kdo ví, možná Moskva.
Až skončí, pochopitelně to převezmu já.
A pak mě musí někdo nahradit.
Chtěl bych Sitnikova.
Můžete uvažovat o mně.
Budeme na to myslet.
Viktore Petroviči, příprava zkoušky proběhla hladce.
Soudruh Ďatlov pracoval podle mých instrukcí
a výkon reaktoru 4 byl snížen na 1600 megawattů.
S vaším svolením můžeme pokračovat ve snižování výkonu na...
Musíme počkat.
Je snad...
Chceš se zeptat, jestli je nějaký problém, Nikolaji?
Ty to na mně sakra nevidíš?
Tu zkoušku chci udělat tři roky. Tři roky!
A teď mi volal dispečer sítě z Kyjeva.
Už nesmíme dál snižovat výkon. Dalších 10 hodin ne.
Dispečer sítě? A jak nám může rozkazovat, že...
Nenařídil to dispečer, Ďatlove.
Je konec měsíce. Dohání se plán.
Všichni dělají přesčas, továrny potřebují proud.
Někdo to protlačil shora. Kdo, to se asi nedozvíme.
-Takže to zrušíme, nebo co? -Ne. Raději ne.
Když máme čekat 10 hodin, počkáme.
Jet na půl výkonu? Nebudou potíže se stabilitou?
-Ne, neřekl bych. -Tebe se neptám.
V klidu.
Budeme držet 1600. Půjdu domů, zdřímnu si a večer se vrátím.
Pak začneme.
Na zkoušku osobně dohlédnu.
A bude to splněné.
Já tady čekat nebudu. Až skončíte, zavolej mi.
ČERNOBYL 5. díl
MOSKVA BŘEZEN 1987
Jak vám je?
Včera jste byl u lékaře. Co vaše zdraví?
Vy to nevíte?
Z Vídně. Umíte německy?
Píšou: "Sovětský vědec konečně řekl pravdu."
Ta narážka se mi nelíbí, ale asi se dá říct,
že jste na konferenci udělal skvělý dojem.
Jak je vidět, umíte to velmi dobře.
-A co? Lhát? -Státnictví, Legasove. Státnictví.
Západ je spokojen,
že Černobyl zavinila jen chyba obsluhy.
Což v podstatě ano.
Za to bychom vám měli poděkovat. A uděláme to.
"Hrdina Sovětského svazu."
Nejvyšší vyznamenání.
Ani mně ho nedali.
Povýšení na ředitele Kurčatovova institutu.
Jsem zahanben.
Nemáte se za co hanbit, Valeriji Alexejeviči.
Ale ty odměny ještě nejsou vaše.
Nejdřív musíte svědčit u soudu.
Soudruhu Čarkove, chápu svou povinnost vůči státu,
ale dali jste nám záruky.
Reaktory budou zabezpečeny. A trvá to už dlouho.
Nic se nezměnilo, o ničem se ani nemluvilo.
Nejdřív soud.
Až skončí, budeme mít své padouchy.
Budeme mít hrdinu, budeme mít pravdu.
A pak se vypořádáme s reaktory.
-Jela jste vlakem? -Ano, vlakem.
Promluvme si o té Vídni.
Nechci vám spílat.
Vím, jak to v světě chodí. Navzdory tomu, co říká Ščerbina.
Tak proč jste tady?
Protože jsem děsně tvrdohlavá.
V to jste přece doufal.
Čarkov řekl, že reaktory se opraví po soudu.
Věříte mu?
Stát je nikdy dobrovolně neopraví,
protože uznáním problému by přiznali, že lhali.
Musí k tomu být donuceni.
U soudu můžete říct pravdu.
-Musíte soud přesvědčit. -Je to monstrproces.
Soud dostal rozsudek předem.
O soudu nemluvím.
Ústřední výbor pozval k soudu
členy vědecké obce jako pozorovatele.
Naše kolegy. Od Kurčatova,
ze Sredmaše, z Minenerga.
Budou sedět v publiku a poslouchat každé vaše slovo.
Bude to porota, o které víme jen my.
A až ve výpovědi dojdete k okamžiku exploze...
Pak naše porota konečně uslyší pravdu.
-A co s tím udělá? -Bude chtít změny.
Nejenom RBMK, ale v celém oboru.
Bez nás to nedokážou. Kdybychom...
Víte, jak dopadl Volkov?
Ten, co napsal tu zprávu, kterou jste našla?
Vyhodili ho z místa v institutu.
Dopustil se zločinu, že věděl.
Myslíte, že těmi vědci,
vybranými do hlediště monstrprocesu,
dokážu pohnout, aby něco dělali? Já?
Jen proto, že se nějak hrdinsky vzepřu státu?
-Ano. -Proč?
Protože jste Valerij Legasov. A něco znamenáte.
Ráda bych věřila, že bude stačit, když promluvím já.
Ale vím, jak to ve světě chodí.
Oni mě zastřelí, Chomjuková.
Chtěl jste, abych zjistila, co se stalo.
Mluvila jsem se spoustou lidí.
Vše, co řekli, jsem zapsala.
Je to tady v těch knihách.
Tady jsou ti, co ještě žijí. A tady ti, kteří už zemřeli.
Zemřeli, když se navzájem zachraňovali.
Hasili požáry. Ošetřovali zraněné.
Nezaváhali. Nezakolísali.
Jenom udělali, co bylo třeba.
Já taky!
Dobrovolně jsem šel k otevřenému reaktoru.
Taky jsem už obětoval život.
Vám to nestačí?
Ne. Bohužel nestačí.
MĚSTO ČERNOBYL ČERVENEC 1987
Ústřední výbor Komunistické strany Sovětského svazu
a presidium Nejvyššího sovětu SSSR
rozhodly, že jménem lidu má být vykonána spravedlnost,
a to v souladu s všeobecným cílem strany,
jak jej určily 20., 21. a 22. sjezd, což je leninský cíl.
Byl, je a bude to jediný neměnný cíl sovětského státu.
Budeme důsledně a neochvějně kráčet
po cestě leninských zásad,
jež jsou výrazem životních zájmů sovětského lidu,
jeho nadějí a tužeb, jež řídí život strany a státu.
Jednání soudu je zahájeno.
Předsedá soudce soudruh Milan Kadnikov.
Obžalovaní: Viktor Brjuchanov,
Anatolij Ďatlov a Nikolaj Fomin
jsou obviněni z porušení § 22, odst. 2
trestního zákona Sovětského svazu,
což vyústilo v jadernou nehodu 26. dubna 1986.
Stát předvolal jako svědky soudružku Chomjukovou
z Běloruského jaderného institutu,
soudruha Legasova z Kurčatovova institutu pro jadernou energii
a soudruha Borise Jevdokimoviče Ščerbinu,
náměstka předsedy rady ministrů
a ředitele správy paliv a energie.
Všechno začalo bezpečnostní zkouškou.
Ale proč ji bylo nutné vůbec dělat?
Když došlo k nehodě, reaktor 4 nebyl nový.
Do provozu byl uveden 20. prosince 1983.
A o 11 dní později, v poslední den roku,
podepsal ředitel Viktor Brjuchanov tento dokument.
Potvrdil tím dokončení stavby reaktoru.
A za to, že práce byla hotova do konce roku,
získal soudruh Brjuchanov Řád hrdiny socialistické práce.
Soudruh Fomin získal medaili Za vynikající práci.
Soudruh Ďatlov dostal Řád rudého praporu.
Práce však nebyla dokončena.
A tento dokument byl lživý.
Aby mohl být podepsán,
bylo třeba úspěšně provést bezpečnostní zkoušky.
A jedna stále zbývala.
Jaderný reaktor tady, v jádru, generuje teplo.
Řada čerpadel tady a tady posílá do jádra
neustále proud chladicí vody.
Žár jádra mění vodu v páru,
ta roztáčí turbíny a ty vyrábějí elektřinu.
Ale co když elektrárna nemá proud?
Co když se přeruší samo napájení elektrárny?
Výpadek, porucha zařízení, nepřátelský útok?
Když není proud,
čerpadla nemohou dodávat vodu do jádra.
A bez vody se jádro přehřeje a palivo se roztaví.
Stručně řečeno: jaderná katastrofa.
Řešení?
Tři záložní naftové generátory zde.
Takže vyřešeno? Ne.
Brjuchanov věděl, že ten problém nebyl zdaleka vyřešen.
Otáček nutných k pohonu čerpadel,
která zabrání tavení, dosáhnou generátory asi za minutu.
A za tu dobu už může být pozdě.
A tady jsme u bezpečnostní zkoušky.
Teoreticky: když se přeruší dodávka proudu,
turbíně nějakou chvíli trvá, než zpomalí a zastaví se.
Co vzít elektřinu, kterou stále vyrábí,
a převést ji k čerpadlům?
Co když zpomalující turbína bude pohánět čerpadla tak dlouho,
aby se překlenula minutová mezera
před rozběhem generátorů?
Otázky?
Ne. Pokračujte, prosím.
K ověření této teorie
se výkon reaktoru omezí na 700 megawattů,
čímž se simuluje stav při výpadku.
Pak se vypnou turbíny, a když zpomalují,
měří se, jestli jejich výkon bude stačit k pohonu čerpadel.
Věda je mocná,
ale zkouška je jen tak dobrá jako ti, kteří ji provádějí.
Když to zkusili poprvé, neuspěli.
Zkusili to podruhé, a neuspěli.
Potřetí také neuspěli.
A počtvrté to zkusili
26. dubna 1986.
Soudružka Chomjuková.
Abychom zjistili, co se té noci stalo,
musíme se vrátit o 10 hodin zpět.
25. dubna. Den, kdy se měla konat zkouška.
Ve dvě odpoledne byl výkon reaktoru
snížen na polovinu, z běžného výkonu
3200 megawattů na 1600 megawattů.
Byl stabilní a připravený ke snížení na konečný výkon ve zkoušce.
700 megawattů.
Než však mohli pokračoval, zazvonil telefon.
Dispečer sítě v Kyjevě řekl, že až do půlnoci
nelze dál snižovat výrobu elektřiny.
Požádal o odklad, 10 hodin.
To byl první kritický moment. První článek v řetězu katastrofy.
Kompetentní vedení by nařídilo zkoušku zrušit.
Tito tři lidé umožnili pokračování.
Proč bylo zdržení tak nebezpečné?
Vznikly tím dva problémy. Jeden měl vědeckou povahu.
A ten druhý velmi lidskou. A tou bychom měli začít.
O půlnoci se vyměnila směna.
-Chodemčuk. -Ani náhodou, najdi jinýho blázna.
Toptunov? Chceš si koupit motorku, ne?
Toptunov? To je malej kluk.
Víc chlupů má na ksichtě než na koulích.
Chlupy? A co to má na rtu?
Leonide Fjodoroviči. Akimov vzkazuje,
že jak to bude možný, přijde do velína.
-On už je tady? -Přišel dřív.
Něco kvůli zkoušce.
Vidíte? Těší se.
Sašo?
Znáš ten test, co máme dělat?
Zpomalení turbíny. Nezkoušeli to už vloni?
Při denní směně to nešlo, tak to hodili na nás.
Na nás? Vždyť my nevíme, jak...
-Nevíme, o co jde. -To je dobrý.
Snížíme to na 700, podržíme
a Stoljarčuk a Kiršenbaum to dodělají.
Ale bude na to dohlížet Ďatlov.
Mám dělat něco, co neumím, a Ďatlov mi bude koukat pod prsty?
Jen klid. Uděláme to spolu. Zrovna si čtu návod.
A tohle máme dělat, nebo ne?
Tady Akimov ze čtyřky.
Mám návod na zkoušku snížení. Vy jste to dělali vloni...
Ano, v programu jsou instrukce, co dělat,
ale spousta je škrtnutá. Co mám dělat?
Co bych měl...
Opravdu?
Aha. Děkuju.
Tak říká, že máme jet podle toho škrtnutého.
Tak proč to přeškrtli?
Máme povolení k zahájení zkoušky.
1600. Dobrý.
Není zbytečný se vás ptát, jestli víte, co děláte?
Ano, samozřejmě.
-Stoljarčuk? -Ano.
Kiršenbaum?
Já... nedíval jsem se. Zrovna jsme zjistili, že...
Tumáš, podívej se. Nebo dělej, co ti řeknu.
To snad zvládne i takovej blbec jako ty.
No? Tak jedeme.
Má se vypnout turbína, když reaktor pořád běží?
-To není moc... -Drž hubu a dělej, co máš.
Toptunov. Sniž výkon na 700.
S tak malým výkonem jsem to ještě nedělal.
To je dobrý, jsem tady.
Snižuji výkon na 700.
Vzpomeňte na Jurije Gagarina.
Představte si, že by mu o letu do vesmíru
řekli až ve chvíli, kdy byl na odpalovací rampě.
Představte si, že by měl jen seznam instrukcí,
které nikdy neviděl, a něco by bylo škrtnuté.
A právě to se stalo ve velíně reaktoru 4.
Noční směna nebyla na vykonání experimentu vyškolena.
Nebyla ani upozorněna, že se to bude dělat.
Leonidu Toptunovovi, to byl té noci operátor
pro řízení a stabilizaci reaktoru,
bylo jen 25 let.
A jeho pracovní zkušenosti? Čtyři měsíce.
Toto je ten lidský problém zaviněný odkladem.
Ale v jádru reaktoru, v prostoru mezi atomy,
vznikalo něco mnohem nebezpečnějšího.
Jed.
Právě je 28 minut po půlnoci.
Soudruh Legasov.
Rád tu vidím některé své kolegy
z Kurčatovova institutu a Minenerga.
Nemusíte však být vědci,
abyste pochopili, co se v Černobylu stalo.
Stačí znát jen tohle:
v reaktoru se v podstatě dějí jen dvě věci.
"Reaktivita", která vytváří energii, buď stoupá, nebo klesá.
To je vše. A obsluha musí jen udržovat rovnováhu.
Uranové palivo.
Když se atomy uranu štěpí a srážejí,
reaktivita stoupá.
Když se ale reaktivita nevyvažuje, nepřestane stoupat.
Borové řídicí tyče.
Snižují reaktivitu, jako brzdy u auta.
Je však třeba uvážit i třetí faktor. Vodu.
Studená voda odebírá ze systému teplo.
A při tom se mění v páru. Neboli, jak říkáme, dutinu.
Reaktor typu RBMK použitý v Černobylu
má takzvaný kladný dutinový koeficient.
Co to znamená?
Znamená to, že čím víc je v systému páry,
tím vyšší je reaktivita, a tím větší teplo,
což znamená víc páry, což znamená...
Vypadá to na nějaký ďábelský kolotoč.
A byl by, kdybychom neměli...
Byl by, kdybychom neměli tohle.
Záporný teplotní koeficient.
Se stoupající teplotou je jaderné palivo méně reaktivní.
Takže palivo reaktivitu zvyšuje,
řídicí tyče a voda ji snižují.
Pára ji zvyšuje, vzestup teploty snižuje.
Tento neviditelný tanec pohání celá města
bez kouře a plamenů.
A je to krásné. Když vše běží normálně.
Když se uran štěpí a uvolňuje energii,
mění se v nový prvek. Xenon.
Xenon snižuje reaktivitu.
A to je ten jed, o kterém mluvila soudružka Chomjuková.
Když jádro běží na plný výkon,
xenon vyhoří, dřív než způsobí potíže.
Ale vinou odkladu byl černobylský reaktor 4 držen
10 hodin na polovičním výkonu.
Xenon nevyhořel.
Hromadil se a otravoval jádro.
Začala se ztrácet rovnováha.
28 minut po půlnoci
je reaktor připraven ke ztlumení.
A přesto, za necelou hodinu, vybuchne.
Jestli nevíte, jak utlumený reaktor
může způsobit výbuch, nedivím se.
Konečně nepracujete ve velíně jaderné elektrárny.
Ale jak se ukázalo,
ti, co tam pracovali, to také nevěděli.
Pomalu. Snižuj to.
-Dobře, to je ono. -Už byste měli být hotoví.
Dodržujeme postup pro snižování výkonu.
Nějak s tím váháte.
Je tady deset dalších, kteří by to už měli hotové.
Pokračuj. Jde ti to dobře.
Kiršenbaum. Skoč pro mě, až to ti srabi budou mít.
Ano, soudruhu Ďatlove.
Tak, a teď hodně pomalu. Necháme to spadnout na 700.
-Pomalu! -Nehnul jsem se žádnou tyčí.
-Co to je? -Nesahal jsem na to.
Udělali jsme to správně. Možná je otrávené jádro.
Jestli si myslíš, že je otrávené jádro,
neudělali jste to správně.
Dusíte mi reaktor! Zvedněte to!
Když vypneme automatický řízení, možná to půjde líp řídit.
Dělejte. Hned!
Vypni lokální automatický řízení a přejdi na celkový, Leonide.
Lokální vypnuto. Globální zapnuto.
Co jsi udělal?
-Co jste řekl. Přepnul jsem... -A vidíš to?
Nechápu to.
Amatéři zasraný. Reaktor vám chcípnul.
-Jak vás sem do prdele mohli vzít? -Soudruhu Ďatlove...
Chceš mi vykládat, že jste dělali všechno správně,
ty neschopnej debile?
Omlouvám se za neuspokojivý výsledek.
-Co to děláš? -Musíme to úplně vypnout.
Ne.
Možná je to xenonová jáma. Musíme to vypnout, 24 hodin počkat.
Ne, zkoušku uděláme teď. Zvýšit výkon na 700.
-Zvýšit to nesmíme. Předpisy! -Nežvaň mi o předpisech.
-Když spadneme z 80 %... -Ne, spadneme z 50 % výkonu.
Z 50 % je to ještě horší!
50 % v předpisech není. Na to předpis není!
Soudruhu Ďatlove, promiňte, ale to, co říkáte, je nesmysl.
-Zvýšit výkon. -Ne.
Neudělám to. Není to bezpečné.
Bezpečnost především. Vždycky.
To říkám už 25 let.
Tak dlouho tu práci dělám. Je to víc než ty, Akimove?
-Je. -Mnohem víc?
Ano.
A ty? Sotva ses pustil mámina prsu.
Když řeknu, že je to bezpečné, je to bezpečné.
A když vy dva nesouhlasíte, nemáte tady co dělat.
A nebudete. A nejen tady. Ani v Kursku. Ani v Ignalině.
Ani v Leningradu nebo v Novovoroněži.
Už nikdy nebudete nikde dělat.
Postarám se o to. Asi víte, že se postarám.
Zvýšit výkon.
Chci váš příkaz zapsat.
Zvýšit výkon.
Tak společně.
U toho jsem nebyl.
Cože?
Když zvýšili výkon, nebyl jsem tam.
Když jste tam nebyl, tak kde jste byl?
Jste svědek, ne prokurátor. Tady kladu otázky já.
Když jste tam nebyl, kde jste byl?
Na záchodě.
Soudružka Chomjuková mluvila se všemi, kteří tehdy byli ve velíně.
A všichni řekli totéž.
"Věděl jsem, že Ďatlovův příkaz je chybný,
ale kdybych neudělal, co řekl, vyhodili by mě."
Leonid Toptunov, jeden den před smrtí.
Ne, soudruhu Ďatlove, ve velíně jste byl.
Nařídil jste jim zvýšit výkon. Je to fakt.
Uděláme přestávku. Půl hodiny.
Víte něco o tomhle městě? O Černobylu?
Skoro nic. Ne.
Žili tu hlavně židi a Poláci.
Židy zabili při pogromech a Poláky vyhnal Stalin.
A pak přišli nacisté a zabili ty, co tu zbyli.
Ale po válce sem stejně přišli lidé.
Věděli, že zem pod jejich nohama
je nasáklá krví, ale bylo jim to jedno.
Mrtví židé, mrtví Poláci, ale oni ne.
Nikoho nenapadlo, že se jim to může taky stát.
A teď to tu máme.
-Jak dlouho ještě? -Možná rok.
Říkají tomu "dlouhá nemoc".
Mně to tak dlouhé nepřipadá.
Ano, řekl jste mi to a já vám věřil.
Ale čas minul a já myslel, že mně se to nestane.
A zbytečně. Úplně zbytečně. Pro nic.
Pro nic?
Pamatujete to ráno, když jsem vám prvně volal?
Jak jsem byl lhostejný?
Tomu, co přijde z Kremlu, moc nevěřím,
ale když mi řekli, že budu řídit likvidaci
a že to není moc vážné, věřil jsem jim.
A víte proč?
Protože vám svěřili vedení.
Ano. Jsem bezvýznamný, Valeriji.
Vždycky to tak bylo.
Doufal jsem, že jednou budu důležitý. Ale ono ne.
Jen jsem stál vedle důležitých.
Jsou i jiní vědci než já.
A co jsem udělal, by uměl každý. Ale vy?
Všechno, co jsme chtěli, co jsme potřebovali...
Lidi. Materiál. Lunochody.
Kdo jiný by to uměl zařídit?
Mě slyšeli, ale vám naslouchali.
Všichni ministři, všichni náměstci,
z celé kongregace poslušných blbů
neomylně vyslali toho pravého.
Proboha, Borisi,
vždyť vy jste byl nejdůležitější.
Je to krásné.
Soudruh Legasov.
Je 38 minut po půlnoci.
Reaktor je skoro vypnutý a obsluha reaktoru 4
už nemůže opustit cestu vedoucí ke katastrofě.
Už se nemohou vrátit.
Ještě to nevědí, ale smrt je jistá.
Při 30 megawattech stále vzniká xenon.
Ale už se nespaluje.
Reaktor se utápí v jedu. A ještě ke všemu
není reaktor tak horký, aby vytvářel dostatek páry.
Bezpečně zvýšit výkon z tohoto stavu
lze jen velmi, velmi pomalu, během 24 hodin.
Ale Ďatlov to chce hned.
Akimov a Toptunov mají jedinou možnost.
Začnou vytahovat řídicí tyče.
Po desítkách. Napůl ven, tři čtvrtiny ven.
Ale výkon pořád nestoupá.
A tak je vytahují úplně.
V reaktoru 4 bylo 211 řídicích tyčí.
Akimov a Toptunov jich úplně vytáhli 205.
Vzpomeňte si, řídicí tyče jsou jako brzdy u auta.
Ze 211 řídicích tyčí
jich v reaktoru zůstává pouhých šest.
A jelikož palivo chladne,
záporný teplotní koeficient
už nevyvažuje reaktivitu.
Ale otrava xenonem je už velmi silná
a výkon dokážou zvýšit na pouhých 200 megawattů.
Řídicí tyče jsou venku.
Nouzový systém byl odpojen.
Jediné, co drží reaktor na uzdě, je voda a xenon.
Je jedna hodina v noci. Zkouška má začít za pár minut.
Promiňte, ale víc to nejde.
Je to 200 megawattů. Skoro všechno jsme vytáhli.
Když to víc nejde, tak to víc nejde.
Ale zkouška vyžaduje 700 megawattů.
Stoljarčuk, připrav se. Zapni čerpadlo 4.
-Ne, počkejte... -Stoljarčuk!
Už teď skoro nemáme páru.
Turbína jede moc pomalu, zkouška nebude mít pořádný výsledek.
A když přidáme vodu, bude ještě míň...
Říkám, že to stačí! Vím, co dělám. Stoljarčuk!
Hlavní čerpadlo 4 zapnuto.
Mělo by se říct Chodemčukovi, že se mu budou cukat trubky.
Kašli na něj, Kiršenbaum.
A pára v separátoru je moc nízko. Pět atmosfér.
Tak mu pomůžeme. Zvedněte to, co nejvíc to jde.
-Mělo by se přestat. -Vypněte ten zasranej krám!
Máte 15 minut.
15 minut. A možná měli také 15 dní.
To, co řešili, bylo neřešitelné.
Výkon byl příliš nízký. Vody bylo příliš mnoho.
Zkouška se už nepodařila. Výsledky by byly k ničemu.
Ďatlova to nezajímalo.
Chtěl jen ohlásit, že zkoušku dokončil.
1:22. Zbývají necelé dvě minuty.
Ve své kanceláři je strojní inženýr Juvčenko.
Perevozčenko, mistr sekce reaktoru, je v doplňovací hale,
vysoko nad 1000 tun těžkým víkem reaktoru.
Děgtarjenko a Chodemčuk, obsluha cirkulace,
jsou u čerpadel.
O zkoušce jim nikdo neřekl.
Nikdo z nich nevěděl, co se bude dít.
1:22 a 30 vteřin.
Toptunov vidí hlášení z počítačového systému SKALA.
Kvůli nedostatečnému počtu řídicích tyčí
doporučuje počítač reaktor vypnout.
Samozřejmě, že to chce. On ale neví, že je to zkouška.
Tak, soudruzi, ještě pár minut a bude hotovo.
-Kiršenbaum, můžeš začít? -Všechno jsme udělali správně.
Oscilograf běží.
Uzavírám ventil č. 8.
Rotor generátoru začíná zpomalovat.
1:23 a čtyři vteřiny.
Každým rozhodnutím napínají reaktor jako prak,
víc, než ho kdy někdo natáhl.
Zkouška začíná. Čerpadla jsou vypnutá.
A pak to spustili.
Čerpadla neženou vodu do reaktoru.
Uranové palivo nehlídá čerstvé chladivo.
Nehlídají je řídicí tyče.
Rovnováha se okamžitě překlopí na opačnou stranu.
V necelé vteřině stoupne reaktivita.
Zbylá voda v jádru se bleskově mění v páru.
Vzniká dutina. A nenahrazuje ji čerstvá voda.
Pára zvyšuje reaktivitu, ta zvyšuje žár,
ten vytváří víc páry, a ta zvyšuje reaktivitu.
Zbylý xenon se rozpadá.
Výkon stoupá.
Teď už to nic nezastaví.
1:23 a 35 vteřin.
Vyletěl výkon. Sašo!
Co to děláte?
1:23 a 40 vteřin.
Ve všech velínech všech reaktorů na světě
je tlačítko, které má jediný účel.
"Zarazit", okamžitě zastavit reakci.
U sovětských reaktorů se tlačítko jmenuje "AZ-5".
Když se AZ-5 zmáčkne, okamžitě se zasunou
všechny řídicí tyče a reakce se zastaví.
Ale...
Na co čekáte, Legasove? Jen lžete dál.
Soudruhu Ďatlove, nebudu vás varovat znovu.
-Nebo co? -Proboha, Ďatlove...
Soudruhu Ďatlove! Tak už dost!
Přece řekl, že se tomu nedalo nijak vyhnout.
-On něco ví. Ne, ona něco ví! -Soudruhu Ďatlove!
Já vím, co jste, Valeriji Alexejeviči. Jste lhář!
Dnes už jsme slyšeli dost.
Obžalovaní zůstanou ve vazbě. Soud bude pokračovat...
Neskončil jsem. Mám ještě další důkazy.
To není nutné. Vaše výpověď skončila.
Soudruhu předsedo...
Soud se přerušuje. Bude pokračovat zítra...
Nechte ho domluvit.
Soudruhu Ščerbino!
Ať to dokončí.
Ďatlov porušil všechna pravidla.
Hnal reaktor na hranici zkázy.
Dělal to proto, že věřil, že se nemůže nic stát.
AZ-5. Že se to dá vypnout knoflíkem.
Ale v situaci, kterou vytvořil, už to nešlo.
Vypínací systém měl fatální chybu.
Akimov stiskl AZ-5 v 1:33 a 40 vteřin.
Zcela vytažené řídicí tyče se začaly zasouvat do reaktoru.
Tyče jsou z boru, který omezuje reaktivitu.
Ale ne jejich hroty.
Ty jsou z grafitu, který reaktivitu akceleruje.
Proč?
Ze stejného důvodu,
proč kolem našich reaktorů
nejsou ochranné obálky jako na západě.
Ze stejného důvodu,
proč neužíváme řádně obohacené palivo.
Ze stejného důvodu, proč se jenom u nás
stavějí vodou chlazené a grafitem řízené reaktory
s kladným dutinovým koeficientem.
Jsou levnější.
Do jádra jako první vstupují grafitové hroty tyčí.
A když se to stane, reakce v jádru bleskově stoupne.
Veškerá kapalná voda se okamžitě mění v páru,
ta expanduje a trhá kanály pro palivové tyče.
Řídicí tyče se už nemohou pohnout.
Grafitové hroty zůstávají na místě
a stále více urychlují reakci.
Černobylský reaktor 4 se stal atomovou bombou.
1:23 a 42 vteřin.
Perevozčenko se dívá na obrovské víko reaktoru
a vidí nemožné.
Zátky kanálů palivových tyčí,
každá váží 350 kg, skáčou nahoru a dolů.
Běží varovat velín.
Ale tomu, co se stane, už nezabrání.
1:23 a 44 vteřin.
Pára trhá další palivové kanály.
Jak vysoko stoupl výkon, nevíme.
Známe jen poslední hodnotu.
Reaktor 4, určený k provozu na 3200 megawattů,
překročil 33 000.
Tlak uvnitř jádra se už nedá zadržet.
A konečně jsme u toho. 1:23 a 45 vteřin.
Výbuch.
Víko reaktoru je odhozeno a dovnitř se žene kyslík.
Slučuje se s vodíkem a superžhavým grafitem.
Řetěz katastrofy je dokončen.
Soudruhu Ďatlove!
Nikdo ve velíně té noci nevěděl,
že vypínací tlačítko slouží jako rozbuška.
Nevěděli, protože se jim to tajilo.
Soudruhu Legasove,
mluvíte v rozporu se svou výpovědí ve Vídni.
Má výpověď ve Vídni byla lživá.
Lhal jsem. Světu.
Ale nejsem jediný, kdo to tajil. Je jich mnoho.
Plnili jsme rozkazy.
Od KGB, od ústředního výboru.
Právě teď je v SSSR 16 reaktorů
se stejnou fatální chybou.
Tři z nich stále běží necelých 20 km od Černobylu.
Soudruhu profesore, jestli chcete naznačit,
že za to, co se stalo, je nějak zodpovědný sovětský stát,
musím vás varovat. Vstupujete na nebezpečnou půdu.
Po nebezpečné půdě jsem už chodil.
I teď jsme na nebezpečné půdě.
Kvůli našim tajemstvím a lžím. Ty nás v podstatě definují.
Když pravda uráží, pak lžeme a lžeme,
dokud nezapomeneme, že nějaká pravda je.
Ale ona pořád je.
Každou lží si děláme u pravdy dluh.
A dřív nebo později se musí splatit.
To zavinilo výbuch reaktoru RBMK.
Lži.
Valerij Alexejevič Legasov.
Syn Alexeje Legasova,
pracovníka ideologického oddělení ústředního výboru.
Víte, co tam váš otec dělal?
Ano.
Jako student jste měl vedoucí funkci v Komsomolu.
Je to tak?
-To přece víte. -Odpovězte.
Ano.
V Kurčatovově institutu jste byl tajemníkem strany.
Z této funkce jste omezoval postup židovských vědců.
Ano.
Abyste potěšil činovníky v Kremlu.
Jste jeden z nás, Legasove.
Mohu s vámi udělat, co budu chtít.
Ale nejvíc si přeju, abyste věděl, že to vím.
Nejste statečný.
Nejste hrdina.
Jste jen umírající člověk, který zapomněl na sebe.
Vím, kdo jsem, a vím, co jsem udělal.
Ve spravedlivém světě by mě za lži zastřelili.
Ale za tohle ne. Za pravdu ne.
Vědci a ta vaše idiotská posedlost rozumem.
Když vám do lebky vletí kulka, záleží na tom proč?
Nikdo nebude zastřelen, Legasove.
Ve Vídni vás viděl celý svět.
Bylo by trapné vás teď zabít. A za co?
Vaši dnešní výpověď stát nepřijme.
Nebude ji šířit tisk. Nikdy se to nestalo.
Ne, budete žít, jak dlouho musíte.
Ale ne jako vědec. To už ne.
Titul i úřad si nechte.
Ale bez povinností, bez pravomocí, bez přátel.
Nikdo s vámi nebude mluvit. Nikdo vám nebude naslouchat.
Zásluhy za to, co jste udělal,
získají jiní, menší lidé.
Vaše dědictví je teď jejich dědictvím.
Budete žít tak dlouho, abyste to viděl.
Jakou roli v tom hrál Ščerbina?
Žádnou. Nevěděl, co řeknu.
Jakou roli v tom hrála Chomjuková?
Žádnou. Taky nic nevěděla.
Po tom, co jste dnes řekl a udělal,
by bylo podivné, kdybyste právě teď lhal.
Řekl bych, že člověk tak zkušený jako vy pozná,
když mu někdo lže.
Už nikdy se s nimi nesetkáte, nebudete s nimi komunikovat.
Už nikdy nebudete s nikým mluvit o Černobylu.
Pro svět kolem vás budete tak bezvýznamný,
že až konečně zemřete,
už se ani nebude vědět, že jste kdy žil.
A když odmítnu?
Proč se trápit něčím, co se nikdy nemůže stát.
"Proč se trápit něčím, co se nikdy nemůže stát."
Dokonalé. To by nám měli tisknout na peníze.
Být vědcem znamená být naivní.
Tolik se soustředíme na hledání pravdy,
že nemyslíme na to,
jak málo nás ji chce opravdu najít.
Ale ona tam pořád je, ať ji vidíme, či nevidíme.
Ať chceme, či nechceme.
Pravdu nezajímají naše potřeby či chtění.
Nestará se o naše vlády, naše ideologie, náboženství.
Jen čeká v záloze, pořád.
Alespoň tohle je dar Černobylu.
Kdysi jsem se bál, jaký je význam pravdy.
Teď se ptám jen:
Jaký je význam lží?
Valerij Legasov si vzal život 26. dubna 1988 ve věku 51 let,
přesně dva roky po výbuchu v Černobylu.
Nahrávky Legasovových vzpomínek
kolovaly v sovětské vědecké obci.
Jeho sebevražda znemožnila, aby ho ignorovali.
Po jeho smrti sovětské úřady konečně přiznaly
konstrukční chyby jaderného reaktoru RBMK.
Reaktory byly vylepšeny, aby se zabránilo
opakování nehody jako v Černobylu.
Legasovovi v Černobylu pomáhaly desítky dalších vědců,
kteří s ním neúnavně spolupracovali.
Ti, kteří otevřeně nesouhlasili s oficiální verzí událostí,
byli ostouzeni, zatýkáni a vězněni.
Postava Uljany Chomjukové
byla vytvořena jako jejich zástupkyně,
na počest jejich odhodlání a služby pravdě a lidstvu.
Boris Ščerbina zemřel 22. srpna 1990,
čtyři roky a čtyři měsíce poté, co byl vyslán do Černobylu.
Za podíl na černobylské katastrofě
byli Viktor Brjuchanov,
Anatolij Ďatlov a Nikolaj Fomin
odsouzeni na 10 let nucených prací.
Nikolaj Fomin se po propuštění vrátil k práci
v jaderné elektrárně v ruském Kalininu.
Anatolij Ďatlov zemřel na následky ozáření v roce 1995.
Bylo mu 64 let.
Tělo Valerije Chodemčuka nebylo nikdy nalezeno.
Je navždy pohřben pod reaktorem č. 4.
Šaty hasičů stále leží ve sklepě nemocnice v Pripjati.
Dodnes jsou nebezpečně radioaktivní.
Po smrti manžela a dcery
utrpěla Ljudmila Ignatěnková několik infarktů.
Lékaři jí řekli, že už nikdy nebude mít děti.
Mýlili se.
Žije se synem v Kyjevě.
Bylo oznámeno, že z těch,
kteří se dívali ze železničního mostu,
nikdo nepřežil.
Mostu se dnes říká Most smrti.
400 horníků pracovalo nepřetržitě celý měsíc,
aby zabránili totálnímu přehřátí jaderného paliva.
Odhaduje se, že nejméně 100 jich zemřelo
před dovršením 40 let.
Všeobecně se věřilo, že tři potápěči,
kteří vypustili rezervní nádrže,
v důsledku svého hrdinského činu zemřeli.
Ve skutečnosti byli hospitalizováni a přežili.
Dva žijí dodnes.
Na práci v zakázané zóně
bylo odvedeno více než 600 000 lidí.
Navzdory mnohým svědectvím
o chorobách a úmrtích následkem ozáření
sovětská vláda jejich osud oficiálně nesledovala.
Kontaminované území Ukrajiny a Běloruska,
známé jako zakázaná zóna,
má nakonec rozlohu 2600 čtverečních kilometrů.
Přibližně 300 000 lidí muselo opustit domovy.
Bylo jim řečeno, že jen dočasně.
Stále je zakázáno se tam vracet.
Michail Gorbačov byl prezidentem SSSR
do jeho rozpadu v roce 1991.
V roce 2006 napsal:
"Skutečnou příčinou zhroucení Sovětského svazu
mohla být jaderná katastrofa v Černobylu."
V roce 2017 byl dokončen nový, bezpečný kryt.
Stál téměř dvě miliardy dolarů.
Měl by vydržet sto let.
Po výbuchu se na Ukrajině a v Bělorusku
objevil výrazný nárůst případu rakoviny.
Největší byl mezi dětmi.
Kolik lidských obětí způsobil Černobyl,
se nikdy nedozvíme.
Nejčastější odhady uvádějí 4000 až 93 000 mrtvých.
Sovětský svaz uvedl v roce 1987 oficiální ztráty:
31 mrtvých. Toto číslo se dodnes nezměnilo.
Na paměť všech, kteří trpěli a obětovali se.
České titulky Vladimír Fuksa SDI Media ČR 2019
www.Titulky.com